/ 
vlastnostech i rozborem shoduje se s chloroplatičitanem pyroninu popsaného 
B i e h r i n g e r e m. Za týchž podmínek srážel jsem také protočerveň 
kyselinou pikrovou a procentové množství dusíku vzniklé krystalické 
sedliny zjevně nasvědčuje tomu, že zde získán byl pikran pyroninu a ne 
rosami nn. 
Reakce probíhá tudiž takto: 
/N(CH3), 
2 HSO3 . CoH,(OH)2-^Ch/ 
\ / 
+ H2PtCl«=2 CfiHglOHjaSOgH + 
\ 
\ 
./ 
,N(CH3).2 
HC/ >0 
PtCI, 
\_/ 
v 
-N(CH3)2.CI 
Toto štěpení nenastává však vůbec, vaříme-li protočerveň s koncentro- 
vanou kyselinou solnou, zůstáváť v tom případě látka úplně nezměněna. 
Musíme tudiž predpokládati, že jest kyselina leuko-dioxyrosaminsulfonová 
v kyselém roztoku jen slabě hydro! \ticky rozštěpena v kyselinu dioxy- 
benzolsnlfonovon a tetramethyldiaminoxanthydrol, přidáme-li pak k roz- 
toku nějaké látky s níž xanthydrol tvoíí těžko rozpustnou sloučeninu, 
poruší se rovnováha a nastává odštěpení xanthydrohi. 
Protože poskytuje leukoprotočerveň v kyselém prostředí těžko roz- 
pustné soli pyroninu, zkusil jsem, zdali také oxydované barvivo dává soli 
tetramethyldiaminoxanthonu, což se mi také podařilo. Roztok krysta- 
lované leukočerveni zoxydoval jsem dusaném sodnatým a přidav k tomuto 
roztoku kyselin}' chloroplatičité, získal jsem krystalickou sedlinu, jejíž 
složení odpovídalo úplně známému chloroplatičitanu tetramethyldiamino- 
xanthonu. 
Úplně stejné jako leukoprotočerveň chovají se látky získané půso- 
bením koncentrované kyseliny sírové v kondensační produkty p-oxy-, 
p-methoxy- a o-methoxobenzaldehydu s dimethyl-n -aminofenolem. Dávají 
také z roztoku kyseliny sírové těžko rozpustné krystalované podvojné soli 
s chloridem zinečnatým, kyselinou chloroplatičitou a pikrovou. Všechny 
tyto produkty jsou se solemi, získanými z protočerveni, totožný a shledány 
v nich soli pyroninu. Nestálost těchto oxyrosaminů znemožňuje jejich 
XL. 
