o 
vlastně omezeno jen na Heiizovy vlny, kdež se dá tato podmínka snadno 
splniti. Píd tom se ukazuje, že vliv konstanty vodivosti jest poměrně 
nepatrný, a není-li poloměr válce nebo koule extrémně malý proti délce 
\'lny, možno vždy vodivost látky pokládati za nekonečně velikou; takže 
značnější vliv konstant materiálu dá se očekávat! jen u dielektrik. Ohyb 
rovinné elektromagnetické vlny na kruhovém válci z dielektrika řešil 
obšírně S c h a e í e r a společně s G r o s s m a n e m provedl i měřeni, 
jež vzhledem k dosti značným obtížím, s nimiž jest spojeno, potvrzuje 
theoretické výsledk}^ velice dobře. Podobně Debye’) řešil ohyb vln 
vznikající na dielektrické kouli a stanovil hodnotu tlaku, jímž zářeni na 
kouli působí, při čemž pomocí nových semikonvergentních rozvojů pro 
Besselovy funkce podařilo se mu rozšířit! úvahy i na případ vln optických. 
S c h a e f e r a R e i c h e *) konečně podali theorii ohybu rovinné vlny 
na mřížce složené z válcových tyčí, omezivše se ovšem na ten jednoduchý 
případ, že vzdálenost jednotlivých válců od sebe jest tak veliká, že jich 
vzájemný vliv možno zanedbat!, a účinek celé mřížky jest pak dán super- 
posicí účinků jednotlivých válců. Theorie vykládá hlavně zjev již dříve 
experimentálně známý, že totiž, pokud jest délka vlny dosti veliká proti 
poloměru válců, mřížka propouští snadněji kmity, jichž rovina polarisaČní 
jest s osami válců rovnoběžná, než kmity polarisované k nim kolmo (t. zv. 
Hertzův effekt), že však s klesající délkou vlny tento rozdíl mizí, až ko- 
nečně pro délky vlny dosti malé se poměry obrátí; mřížka propouští více 
kmity polarisované kolmo k osám válců, jak nalezl dii B o i s pro 
viditelné záření (t. zv. effekt du Boisův). Konečně budiž ještě uvedeno, 
že S i e g e r ^") řešil ohyb rovinné vlny na elhptickém válci, ale za před- 
pokladu, že vodivost jeho jest nekonečně velká. 
Účelem této práce jest podati přesnou theorii ohybu vznikajícího 
na dvou nekonečně dlouhých, parallelních válcích knihových, jichž vzá- 
jemná vzdálenost může býti libovolná, takže účinek obou válců na sebe 
nikterak nevylučujeme. Mna dopadající budiž rovinná, lineárně polariso- 
vaná a nechť se šíří směrem k osám obou \''álců kolmým. Při tom budeme 
rozeznávati dva hlavní případy; oba válce jsou vzhledem ku směru, jímž 
dopadající vlna se šíří, buď vedle sebe — směr dopadající vlny jest kolmý 
k rovině proložené jich osami — nebo za seboii — směr dopadající \ůny 
jest s rovinou jich osami proloženou rovnoběžný. 'í" prvním případě, který 
jest patrně pro měření důležitější, budeme ještě předpokládat!, že oba 
válce jsou úplně identické, tedy z téhož materiálu a stejného poloměru, 
poněvadž počet se tím patrně značně zjednoduší; v druhém případě. 
’) P. D e b y e, Ann. d. Phys. oO, 57. 
“) C. S c li a e f c r a F. G r o s s m a n n, Ann. d. Phys. 5/, 455. 1910, 
“) C. Schaefcr a F. R c i c li e, Ann. d. Phys. 32, 577. 1910 a 35, 817. 
1911. 
“) Pí. d n H o i s, Wied. Ann. d. Phys., 46. 542. 1892 a 48, 54(i. 189;h 
1") B. S i e g e r, Ann. d. l’hys. 27, 026. 1908. 
XTJ, 
