14 
Kdyb}^ válce byly z látky nekonečně dobře \’odivé, což ostatně bez 
veliké chyb}^ možno snppono^'ati vždy, jde-li o válce kovové, a není-li 
jich poloměr y velmi malý, pak na místo podmínek (14) a (14') na rozhraní 
nastoiípí podmínka jediná: na povrchu válců musí totiž vymizeti tangenční 
složka elektrické síly. Jest tedy Zj = 0 pro r' =; y, a pro koěfficienty 
A,„ a obdržíme rovnice stejné jako jsou (19) a (•20), pouze pravé strany 
nutno položiti rovny mdle. 
Rovnice (21) a (21') dají seřešiti velmi jednoduše, je-li, jak již řečeno. 
poloměr válců q malý proti délce vlny dopadající ž., je-li tedy p■^^ 
2 n 
IT 
Q 
malé. V tom případě totiž hodnoty koěfficientů A,„ a B„, s rostoucím 
indexem klesají velmi rychle k mdle, takže zpravidla stačí, známe-li hodnoty 
prvních dvou, nanejvýš tří, ostatní možno už zanedbati. To je patrno 
z rovnic samých, uvážíme-h, že pro malé ai'gumenty jest Qm [p] řádu 
Qo {p) i^st řádu log p, tedy (J,'„ (/>) řádu ('" + d^ kdežto J,„ {p) jest 
řádu p”‘ , a J,n' ip) řádu (p) řádu p. Jest tedy R„, i obecně 
řádu p'^’", takže pro malé hodnoty p s rostoucím indexem m hodnoty 
obou koěfficientů vskutku dosti rychle klesají. K tomu přistupuje dále 
ta okolnost, že měření pole diffrakcí vzniklého možno konati jen v dosti 
veliké vzdálenosti od válců, poněvadž jinak proud v měřícím přístroji 
(thermoelementu, bolometru a pod.) vznikající indukuje zpět proud ve 
válcích a modifikuje pole jimi vzbuzené, jak ukázali S c h a e f e r a Gross- 
m a n n v citované práci, a jak v dalším ještě bude i theoreticky dokázáno. 
Je nyní patrno, že v tak veliký^ch vzdálenostech eventnellní nehomogennost 
pole ve válcích nepadá tak na váhu. To je viděti i z \ýrazu pro vlnu od- 
raženou v rovnici (12), kdež u koěfficientů A,,,, i B„i stojí faktor Q,„ (k^/). 
y bezprostředním sousedství r'álců jest r' a také k-^ r' malé, Qm (^i ^') 
jest pak řádu [k^ s rostoucím m tedy roste, kdežto pro dosti veliká r' 
jest Qm nezávisle na indexu, řádu ' ; vliv členu závisejících 
V ky r' 
na qp' jest tedy tu daleko menší než v prvním případě. 
Z toho plyne jednoduchá methoda k určení koěfficientů ,4,,,. a Bm- 
y prvni rovnici (21) nejdříve zanedbáme člen}:' s A^, Z.,, atd., čímž obdržíme 
-■^^n l(?o [PP '^0 iP‘i) V Qo {PP {PP } d“ {P-P) V '^o (/’2)] 
= - -'PP iPP 'Jo iPP + V {PP 'JP iPP > 
a z této rovnice stanovíme přibližnou hodnotu R„. Tu dosadíme do druhé 
rovnice (21), v níž zatím zanedbáme členy s R.,, atd., a obdržíme přibližnou 
hodnotu ,4j, podobně mohli bychom z třetí rovnice stanovití přibližnou 
hodnotu Zj, atd. J)osadíme-li njmi do prvé rovnice (21) takto získané 
hodnoty A^, A^, . . vypočteme z ní přesnější hodnotu podobně z druhé 
rovnice dostaneme přesnější liodnotn .4^ a další postup jest už beze všeh ) 
XLl. 
