15 
patrný. Stejně stanovíme koěíficienty B^, atd. Tato methocla vede 
velmi rychle k cíli, a zpravidla stačí úplně již znalost prvních přibližných 
hodnot Aq, Ai a B^. Tak na př. pro dva vodní válce (f = 81) poloměrn 
Q = OA cm, v kontaktu, tedy a — 0-8 cm, a pro ?, = 10 tt = ?AAo)i, 
takže 
Pi = 
2 7t 
~T 
Q = 0-08, vede první počet k těmto hodnotám: 
= — 0-0858 — 0-294 i, A^ = (»-0003 + 0-0009 i, = 0-0005 i. 
Hodnoty koěfficientxi A^ a, B^ json tedy nepatrné, a při výpočtu vnějšího 
pole můžeme je i při poměrně malých vzdálenostech od válců (na př. 10 cm) 
zanedbali a omezili se pouze na konstantní člen s Druhý počet dává 
pro Hq hodnotu — 0-085.3 — 0-295 í, změna jest tedy velmi malá. 
Jsou-li nyní koěíficienty A„, a B,„ známy, pak dosazenim do (12) 
obdržíme hodnotu komplexní amplitudy výsledné elektrické síly v prostoru 
mimo válce a připojením časového faktoru c®"' i hodnotu výsledné síly 
samé. Klademe-li tedy Z, — M + i Bf, kdež M a. N jsou reálné, jest v kom- 
plexní formě 
Eu = [M -f i N) c®"'. 
a podržíme-li pouze část reálnou, 
Els: = M cos 01 t — N sin oi t. 
Měření udávají zpravidla střední časovou hodnotu čtverce EE , tedy 
T 
ĚE=^^EÍdt, 
0 
kdež T značí periodu kmitů. Po dosazení za Eiz a provedení jednoduchého 
počtu obdržíme 
Táž střední hodnota v dopadající vlně, čili v poli, jež vzniká bez 
válců, jest rovna takže možno říci, že JVP + N- udává poměr mezi 
střední intensitou pole vzniklého v určitém místě ohybem na válcích 
a mezi ,, původní" střední hodnotou pole, t. j. tou, jež byla na témž místě 
dříve než byly válce vloženy dopadající vlně v cestu. Tento poměr označíme 
A' dalším IP. 
Abychom jej stanovili, klademe 
A „ = Cín í /’;i Bii Pn 4“ ^ • 
XLI. 
