17 
kdež klademe 
F' = — ■ {y-^ cos (p' + sin rp') — (íí 2 cos 2 rp' + ^2 2 <p') 
+ (^3 cos 3 rp' + ď .3 sw 3 <p') + ... 
(25), 
G' = + («! COS <p' + /3j sm qp') — (p 2 cos 2 qp' + r )'2 sin 2 <p') 
— (a 3 cos 3 cp' F (^3 sin 3 <p') + ... 
a výrazy pro F" a G" obdržíme z výrazů pro F' a G' , klademe- li v nich 
180 — <p" místo cp'. Po dosazení do rovnice (23) máme pak 
IF /- IF'-^ + G'^) + {F"-^ + G"^) 
4 ;/ ' 4. y ' 
H -4z^ [(F' F" + G' G") cos — (F' G" —F" G') sin (tl-' — ť-")] 
2 V f' 
/y ... (26). 
+ \y [(-^ cos {k^y F ť) + G' sm [k^y + F)] 
+ Vy (^iF + i’") + (/s^y + F')\ 
Poslední dva členy jsou periodické; intensita pole mění se tedy 
obecně periodicky s polohou pozorovacího místa, a vznikají interferenční 
pruhy. Ovšem diskusse i tohoto vzorce jest obtížná, poněvadž koěfficienty 
F', G', F" a G" závisejí mezi jiným i na (p' a <p", změní-li se tedy poloha 
pozorovacího místa, změní se jich hodnota také. Ale přes to můžeme je 
pokládati s dosti velikou přesností za stálé, jednak protože, jak již řečeno, 
hodnoty koěfficientů a„ , ji,i, atd. klesají dosti rychle s rostoucím indexem, 
takže vliv členů závisejících na rp' a 7 /' jest nepatrný, jednak také proto, 
že ve velikých vzdálenostech od válců úhly rp' a rp" se mění poměrně zvolna. 
Z rovnice (26) jest pak patrno, že bude nejlépe stopovat! průběh 
intensity na křivkách, pro něž rozdíl F — F' rná hodnotu stálou. Poněvadž 
2 Tt 
jest F — = 
(r' — r"), jsou to patrně hyperboly, jichž ohniska spadají 
do středil obou válců; v prostoru jsou to vlastně hyperbolické válce. Pro 
, , ‘2i 7t 
F — F' = 6 přijdou obě hyperboly v osu symmetrie, pro F — F' = iL ^ o. 
A 
v přímky k ose symmetrie kolmé a jdoucí ze středu válců do nekonečna. 
Vzhledem k tomu, že vyšetřujeme pole ve velikých vzdálenostech od 
válců, možno vždycky příslušnou část hyperboly nahraditi její asymptotou, 
ovšem musí tu býti r' a r" dosti veliké nejen proti délce vlny l, ale i proti 
vzdálenosti obou válců a. TJhel asymptoty se zápornou osou y-ovou (viz 
výkres) označíme %, v dalším budeme jej nazývati úhlem ohybovým. 
Přejdeme-li nyní podle některé z těchto přímek od jednoho maxima 
nebo minima k nejblíže následujícímu, a vzrost e-li při tom y o zl y, F 
Rozpravy Roč. XXI. Tř. II. Čís. 41 . 2 
XLI. 
