10 
tedy později než ve vodě. V kulturách, kde písek byl jen málo navlhčován, 
infekce se nedostavila. Ač jsem houbu naši ve přírodě nenalezl, přece 
možno souditi z těchto pokusů, že ani ve přírodě nemusí býti infekce 
omezena na kořeny přímo ve vodě rostoucí, nýbrž že i kořeny ve vlhkém 
písku vegetující, na příklad na břehu řek a rybníků, mohou býti infiko- 
vány a že se infekce z nich může šířiti. 
Jak již na počátku jsem pověděl, objevila se Jaraia Salicis nejprve 
na vrbě Salix purpurea. Přišla však též na jiné druhy a sice na viminalis 
Obr, 9. Týž řez jako v obr. 8., při nižším zastavení. 
Je vidět oogonia s oosporami. 100 : 1. 
a amygdalina, které spolu se druhem purpurea ve velnu četných odrůdách 
byly pěstovány. Obdržel jsem odrůdy ty od ředitelství panství zbraslav- 
ského, jemuž tuto za prokázanou mi laskavost vyslovuji své díky. Přes 
četné pokusy nepodařilo se mi přiměti houbu, aby infikovala druh Salix 
alba, kterýž tedy je — soudě dle mých pokusů — oproti Jaraii imunním. 
Také na jiné rody nepřešla Jaraia, ač zkoušeny vodní kultury těchto 
rostlin: Populus pyramidalis, nigra, Alnus glutinosa, Veronica Beccahunga, 
Batrachiuni aquatile, Cardaniine pratensis. Scrophularia nodosa, Sagit- 
taria sagittifolia, Glyceria specíabilis. 
Systematické postavení houby Jaraia Salicis je jasné. Nelze po- 
chybovati, že to je Saprolegninea a v této řadě že patří k čeledi Sapro- 
legniacei (srovnej nejnovější zpracování u v. Minden, v díle Kryptogamen- 
XLin. 
