21 
konci, v předu zaměněny jsou krátkými chloupky. Anus 0-20 mm dlouhý, 
s uzavřeným chitiniso váným, pásem s otvůrky voskových žláz a kolem 
s věnečkem krátkých chloupků. Genitální segment i se zobanem dlouhý 
1*16 mm, v zadu 0-50 mm vysoký; zoban 0-55 mm dlouhý, náhle nahoře 
i dole vyvstalý, v zadu dlouze tence vytažen a v celku nahoru ohnut. — 
Chlupy hojné, dlouhé, na basální části a dolním okraji. Ostny pod horním 
okrajem zobanu krátké ostré v 25 příčných řadách po 2 — 3, v zadu jdou 
až na samý konec, v předu zaměněny jsou chlupy. Kladélkové ; pochvy 
přesahují v zadu konec análního článku, jsou tedy velmi dlouhé, válcovité, 
konec jest zúžený a v zadu zaoblený; rýhované kroužkování jejich jest 
trochu nepravidelné a neúplné, vynechává zadní dolení část vůbec. Zevní 
kladélko: nadliští široké, kosočtvercované, podliští mírně chitinisované, 
lišta táhne se středem těla i konce, kde před samým konečkem mizí; konec 
mírně nahoru ohnut a z vlastního těla povlovně zúžen, koneček jest 
uťat, tupý, se zaoblenými rohy, z nichž spodní jest něco rozšířen. Vnitřní 
kladélko dlouze nožovité, nahoře konkávní, dole konvexní, horní hrana na 
počátku a konci silně chitiniso váná, konec rovněž silně chitiniso ván, tupě 
uťat a zaoblen. Barva konečných článků nahnědlá. 
Velikost'. ($ 2-25 — 2-75 mm, 9 3 — 3-25 mm, měřeno ku konci slo- 
žených křídel. 
Výživná rostlina : Alnus incana D. C. 
Způsob života'. Nepřezimuje, klade vajíčka na podzim, z jara líhnou 
se larvy, a z těchto opět v červnu a červenci vysvlékají se dospělci, kteří 
se za několik neděl kopulují. 
Larvy byly známy již Loewovi, ale píše o nich pouze: ,,Wie 
bei alni.“ Sbíral jsem larvy popisovaného druhu několikráte, vždy jen 
na A. incana I). C., a to v Čechách v údolí řeky Úpy v Krkonoších, v Pa- 
skově na Moravě a v Michálkovicích, České Slezsko. Seděly na nejmlad- 
ších výhoncích, obyčejně hromadně po jedné v jedné řadě nad sebou, 
těsně jedna na druhé, kryty voskovým puchem, který jest vylučován 
z úplně analogických žláz, jako u Ps. alni L., ale zde jest více zažloutlý 
a irisu je, kdežto u alni jest čistě bílý, čímž již na první pohled larvy obou 
druhů dobře rozeznáme. Sekretu zbavené larvy obou druhů {alni, fnsca ) 
jsou skoro nerozeznatelné. 
Výskyt : Asi všude, kde roste Alnus incana D. C., spíše v podhoří 
a v horách; kde přichází, jest hojnou. 
Zeměpisné rozšíření : Čechy (Šulc); Skandinávie; Rusko (střední 
Finsko); Rakousko; Uhry. 
Literární úvaha. Psylla fusca, Geoffroy 1785, jest Psoccus 
(L o e w 82). První a velmi pěkný popis naší specie podal Z e 1 1 e r- 
stedt již 1828; rozšířen byl Flórem 61, ovšem pod jménem per- 
spillata, které nutno považovati za synonymum k fusca, jak dovodil 
Re uter 81. Ostatní uvedení autoři nepřičiňují již nic více k našim 
známostem morfologickýma oznamují jen nová náleziště. 
II. 
