•) 
minia, jehož oxyd odlupoval se od elektrody. Jeví se tu kysličník hlinitý 
vůči alkali na kathodě se tvořícímu jako kyselina: tvoří se ion A10 3 ni , 
jenž postupuje do roztoku směrem od kathody, načež vzniklý hlinitan 
mícháním roztoku dospívá ku anodě, kde chlorem se rozkádá za vylu- 
čování hydroxydu. Nehodí se tedy hliník co materiál kathodový v pro- 
středí alkalickém, jak ostatně již při pokusech o usměrňování proudu 
střídavého pomocí aluminia (anody) bylo pozorováno. 
Druhý pokus proveden byl s kyselinou sírovou. Použito bylo velké 
elektrody hliníkové o ploše 1-5 dm 2 a váze 38-337 g. Za anodu sloužila 
elektroda olověná o stejné ploše a pokrytá superoxydem. Elektrolysována 
byla 20%ní kyselina sírová proudem o intensitě 1-00 — 1-04 amp. při napjetí 
2-8 — 2-9 voltech po 1 hodinu. Spotřeba proudová obnášela 1 amperhodinu. 
Váha kathody obnášela po pokusu 38-335 g. Byla lesklá a nijak se během 
pokusu nezměnila. Ztráta na váze obnášela 2 mg t. j. 0-7 mg/dm C Týž 
pokus proveden s kyselinou sírovou 50%ní (h = 1-40). Elektrolysována 
po 1 hodinu proudem o intensitě 3-7 amp. při 3-7 voltech. 
Teplota roztoku obnášela jako v předešlém případu 20°. Kathoda 
hliníková měla povrch jednostranný 185 cm 2 , takže hustota proudová 
obnášela 1 amp/ dm 2 . Ztráta na váze elektrody obnášela: 14-4 mg. 
Při elektrolyse kyseliny sírové 80% ní, teploty 20°. byla inten- 
sita 3-7 amp., napjetí 3-7 volt a hustota proudová 1 amp /dm 2 . Kathoda 
hliníková měla povrch 185 cm 2 a ubylo jí 0-0713 g čili 19-1 mg na 1 dm 2 
za hodinu. 
Jeví se tedy ztráta na váze] 
v 20%ní kyselině 0-7 mg 
„ 50% „ „ 14-4 „ 
„ 80% „ „ 19-1 „ 
Vzrůstá tedy koncentrací. Dle toho hodí se aluminium jako kathoda 
pro elektrolysu při nižších koncentracích kyseliny sírové. 
Pokus další proveden se síranem chromitým a kyselinou sírovou. 
Chtěli jsme zjistiti, v jaké míře probíhá redukce vznikající kyseliny 
chromové. 
Použito bylo téže elektrody hliníkové i olověné jako u předcháze- 
jícího pokusu a elektrolysováno při intensitě proudové 3 ampér a napjetí 
v mezích od 2-5 — 3-1 volt se měnícím, po dobu 1 hodiny. Očekávali jsme, 
že pokryje se elektroda vrstvou chromanu neb chromitanu hlinitého, 
elektrolyt dostatečně isolující od roztoku a chránící před redukcí. Ne- 
stalo se tak. Elektroda pokryla se sice vrstvou černou, práškovitou, jež 
se dala snadno smýti a která dle kvalitativného rozboru byla mědí, vzniklou 
ze síranu mědnatého, jímž síran chromitý byl znečištěn. Elektroda dů- 
kladně omyta, vysušena a zvážena. Ubylo na váze 0-001 mg. Jelikož se 
vyloučenou mědí povaha kathody změnila, bylo od analysy upuštěno, 
tím spíše, ježto zde mohla vzniknouti vrstva chromioxydu rovněž iso- 
I. 
