20 
v buňkách obou těchto vrstev slizničních, které pomalu v sebe přecházejí, 
různý (obr. 11.). Ve vrstvě povrchové obsahují vakuoly ty kapky, reduku- 
jící kyselinu osmičelou, tedy kapky tuku, které celkem do hloubky se umen- 
šují, ačkoli i těsně pod epitheliemi možno najiti drobné tukové kapičky 
v buňkách. Buňky vrstvy střední slizniční nechovají žádných tukových 
kapek. Buňky vrstvy povrchní tak jsou infiltrovány tukem, že celá vrstva 
tato obejímá klenbu komůrky jako černý makroskopicky znatelný proužek. 
— Některé buňky vrstvy povrchové a to řidčeji pri vrcholu klenby komůrky 
častěji po stranách směrem k zóně kompaktní obsahují vakuoly naplněné 
kapkami, které v konservačních a tvrdících tekutinách se nerozpouštějí 
a po haematoxylinu dosti silně modravě, safraninem růžově až červeně se 
barví. Jen zřídka nacházíme podobný obsah vakuol i v buňkách vrstvy 
střední. Kapky ty bývají od stěn vakuol, snad následkem působení kon- 
servačních tekutin něco málo odtaženy. Když bedlivěji je prohlížíme, 
můžeme dokázati, že mezi kapkami těmi a vystouplými leukocyty, které 
do buněk slizničních se dostaly, dají se všechny přechodné tvary najiti, 
tedy že asi valná částka kapek těch je degeneračními produkty leukocytů 
(obr. 10.). Mimo to však dá se sledovati, že hlavně menší podobné kapičky 
jsou v blízkosti haemorrhagií a že jakési přechody mezi červenými krven- 
kami a kapkami těmi zde existují, ač nejsou tak zřejmé jako ony právě 
uvedené. Jsou tedy drobnější ony kyselinu osmičelou neredukující kapky 
jednak deriváty rudých krvenek, jednak posledními zbytky degenerují- 
cích leukocytů. — Jak v buňkách tak i mezi buňkami obou právě popsaných 
vrstev retikulární zóny jsou dosti četné leukocyty, které jak dle své veli- 
kosti a schopnosti barvití se temněji všemi použitými barvivý, tak dle 
svého jádra lehce se dají od buněk sliznice rozlišiti; ty které v buňkách 
jsou obsaženy, mají tvar kulatých buněk asi 10 fi v průměru, ony, které 
mezi buňkami leží, jsou různě protaženy a utvářeny prodírajíce se mezi 
buňkami. Jádro kulatých buněk je často laločnaté a barví se temněji 
než jádra buněk okolních, ačkoli zde leukocyty samy jsou podobně pro- 
sáklé jako sousední buňky. U leukocytů prodírajících se prostorami mezi- 
buněčnými je jádro utvářeno podobně jako tělo jich. Často mívá biscui- 
tový tvar. Když postupujeme v prohlížení zóny retikulární od střední její 
vrstvy dále směrem zevním, tu můžeme konstatovati, že čím dále tím více 
fixní buňky se zmenšují a oplošťují, takže na průřezu přijímají vřeteno- 
ví tý tvar a při pohledu shora podobají se plochým epitheliím. Se zmenšo- 
váním se těla zmenšuje se též velikost vakuol a dutin v něm obsažených, 
až buňky dobře vytvořené zevní vrstvy retikulární zóny jsou asi 10 g, široké, 
20 fi dlouhé a mají husté protoplasma, jemně alveolárně vakuolisované, 
temně haematoxylinem se barvící. Následkem toho je tato vrstva i prostým 
okem na praeparátu zbarveném znatelná těsně při svalstvu.. Jádra buněk 
těchto mají asi 10 f i délky a 6 /r šířky. Jako v buňkách vrstvy střední ani 
v buňkách těchto nenacházíme ani stopy tuku po reakci kyselinou osmi- 
čelou. Velikost uvedená patří buňkám asi ze středu této vrstvy. Čím více se 
VII. 
