21 
blížíme k vrstvě cirkulární svalové, tím jsou buňky ty při stejné délce užší 
a tím více splošťuje se jejich jádro, až je skoro čárkovitým. Zevně pak pře- 
chází vrstva tato pomocí nepatrné vrstvy tenkých bledých vazivových 
buněk do vaziva svalových vrstev. Kdežto ve vrstvě střední a povrchové 
bvly nyní nepříliš četné mitosy, nacházíme v této vrstvě dosti často různá 
stadia mitotického dělení. Tvar těchto buněk poukazuje k tomu, že celá tato 
vrstva je pod značným tlakem jsouc tištěna z jedné strany tlakem vzrůsta- 
jícího vajíčka, z druhé strany pak od napínané a kontrahuj ící se svaloviny. 
Větší vény zóny retikulární jsou vzdor tomu, že jsou silně do délky 
nataženy, ještě dosti rozměrné a místy, ač většinou samice byly úplně vy- 
krváceny, i krví naplněny. Na vénách těch nenacházíme žádnou ze zevních 
vrstev ani adventitii ani mediu zachovanou. Jejich zvětšený endothel 
naléhá přímo na buňky ničím se nelišící od ostatních buněk právě popsa- 
ných okolní sliznice. Změnily se tedy buňky vazivové adventitie ano i pů- 
vodně již nečetné buňky svalové medie stejně jako ostatní fixní buňky. 
Jenom tu a tam setkáváme se s malou buňkou temněji se barvící s temnějším 
jádrem, která naléhá na endothelie cév těch. Z prvu byli jsme nakloněni 
k tomu považovati buňky podobné za změněné buňky svalové medie, ale 
srovnání jich s buňkami svalovými medie arterií zde se nacházejících a 
s leukocyty ve sliznici vcestovalými dovolilo usouditi, že buňky ty jsou 
právě vycestovalé oedematosně prosáklé lymphocyty. Stejně jako stěny 
ven i stěny artérek uložených v hlubších něco vrstvách jsou oedematosně 
prosáklé, takže adventitie i zde splynula nerozlučně s okolím. Medie jejich 
dá se však všude ještě dobře rozeznati jako něco málo temnější vrstva 
zvětšených vřetenitých buněk dosti velkých rozměrů, hustého protoplas- 
matu a protáhle oválných jader. Endothelie artérek jsou stejně zvětšeny 
jako endothelie ven. Podobné jako větší cevky jsou v zóně retikulární rela- 
tivně sporé, nacházíme zde i málo kapillar. Ve stadiu popisovaném jsou 
však v zóně retikulární častější různě změněné a různě velké výlevy krevní, 
které bud určitou partii sliznice úplně substituují nebo jejichž elementy 
jsou uloženy roztroušeně jen mezi buňkami a v buňkách. Nej častěji možno 
se s nimi setkati v sousedství zóny kompaktní. 
Žlázy zóny retikulární jsou jako vždy nečetné a probíhají podobně, 
jako to bylo uvedeno v předešlém stadiu. Nežli přejdeme k popisu zóny 
kompaktní, musíme si všimnouti některých přibližných rozměrů sliznice, 
jak komůrky, tak spojující chodbičky. Na vrcholu klenby komůrky je 
sliznice i s epithelem asi 0-76 mm silná a rozšiřuje se teprve před dosažením 
zóny kompaktní. Vystupuje zde nejprve povolně, ale pak v krajině prvních 
krypt velmi náhle do lumen jako dno komůrky. Měří zde, kolmo k lumen 
spojující chodbičky měřeno, asi 1-7 mm tlouštky. Směrem mesometrálním 
opět sliznice se zúžuje (lumen spojující chodbičky nemá stěn parallelních 
se svalstvem, nýbrž lumen štěrbinovité stojící kolmo na svalstvu při pólu 
mesometrálním), až pod dnem spojující chodbičky jest sliznice i se septy 
interkryptálními jen 0-9 mm silná. 
r VII. 
