3 
I. Úvod. 
Případ symbiosy je u Cyanophyceí veiice rozšířen. Je to hlavně 
rod Nostoc po př. i Anabaena, jež žijí u r. Gunnera, Lenina , Cycas, Azolla, 
Sphagnum, Blasia, Anthoceros , Codium. Jak patrno, může býti hostitelem 
příslušník nejrůznějších čeledí, houba stejně jako řasa i rostlina vyšší, 
jevnosnubná. Tento úkaz symbiosy je téměř vždy provázen houbami 
a bakteriemi. O jejich významu, jakož i o poměru symbiontů samých byly 
vysloveny již přes to, že otázka tato zajímala dosud jen nečetné autory, 
dosti odlišné názory. 
Již r. 1871 a 1872 zmiňuje se R e i n k e o úkazu symbiosy u Cycas 
revoluta a nazývá řasu symbiontickou v jeho koříncích Anabaena Cycadea- 
vum. R. 1894 publikoval Schneider práci, v níž uvedl další detaily. 
Konečně r. 1901 vyšlo dosud poslední pojednání o těchto dvou symbion- 
tech od A. C. L i f e - a. Ovšem, že je celá dlouhá řada autorů, kteří se 
0 této symbiose zmiňují, referují, ji zobrazují, ale to vše jsou práce 
a zmínky neoriginální na něž možno bráti zřetel pouze pro výklady úkazu 
leckdy dosti zajímavé. Od Reinkeho (1871, 7) až podnes možno 
jmenovati hlavně tyto autory : De Bary (1879: s. 14), S t r a s b u r g e r 
(1873, 1887), Janczewski (1872), Leitgeb (1878), Gobel 
(1882), R e i n k e (1879), T u b e u f (1895), K ú s t e r (1903), B r u ně- 
ho r s t a j. v. Jen jedna práce kromě zmíněných uvádí ještě obsažnější 
pozorování originální, je to publikace Pampaloniho (1901). Ted}’ 
celkem pouze čtyři autoři se až dosud zabývali touto otázkou podrobněji. 
Reinke (1871, 2) popsal prostě shluky endophytické řasy siné 
v určité vzdálenosti pod povrchem kořínku skládající téměř souvislou 
vrstvu. Nazval řasu, jak již uvedeno Anabaena Cycadearum. 
Schneider (1894) popisuje již podrobněji strukturu nádorků, 
jejichž dichotomii považuje za atavismus (a čase of atavism). Radiální 
prodloužení buněk ve vrstvě řasou infikované nazývá pletivem palisá- 
dovým (palissade tissue). Řase symbiotické připisuje činnost nitri- 
fikační, což od něho přejímá Life. 
Pampaloni (1901) pokusil se o fysiologické řešení symbiosy. 
,,R. 1892 C. Hariot aC. Sauvageau určili řasu u Cycas revoluta 
jako Nostoc pundiforme, ale nerozřešili, zda se zde jedná o symbiosu či 
parasitismus," vytýká Pampaloni, ač sám toho rovněž nerozřešil. 
Zase popisuje jen další detaily struktury: Na podélném tenkém řezu lze 
viděti zvláštní formy řas jednak v bezprostředním styku se stěnami buněč- 
nými, jednak vnikající do stěn. Tkáň obklopující řasy je velice pozměněna. 
Stěny jsou v rozpadu, četné dutiny pronikají tkání. 
Life (1901) nalezl nádorky na kolínkách směřujících vzhůru pod 
samým povrchem půdy nejčetněji, ač ovšem vyvinují se ojediněle 
1 v hloubce. Dichotomie nádorků je nepravá, neboť nepřechází do obou 
větví celý vrcholový meristem, nýbrž uprostřed zůstává část ve vrcho- 
IX. 
1 
