16 
V dalším výpočtu a popisu elementů buněčných odvolávám se úplně 
na stať literární jinde uveřejněnou, kde je obšírný výklad o substanci 
a poměrech těchto elementů v protoplastu Cyanophyceí, a kde se blíže 
nezmiňuji o rozdílech, rozumí se tím, že pozorování odpovídala údajům 
v oné stati uvedeným. 
Centrální zrnka bývají obyčejně dvě na povrchu centrálního tělesa. 
Jsou to zcela typické dosti velké (obyčejně jedna menší) slizové koule 
jako u jiných zástupců a jeví tytéž reakce (obr. 10., 13., 14., 23.). 
Cyanoplasty jsou velice četné a veliké, vesměs v povrchové vrstvě 
uložené. Jen výjimečně méně opatrnou fixáží dostane se cyanoplast do 
centrálního tělesa. Velice hojné jsou cyanoplasty v gonidiích a ve sporách 
(obr. 10., 13., 14., 21., 23.). 
Obr. 11. Hyfy hub in vivo. Leitz: oc. 1., syst. 7. — Obr. 12. Bakterie z degeneruj í- 
cího pletiva. Zbarv. za sucha methyl, viol. Zeiss: oc. comp. 12., syst. homog. imm. — 
Obr. 13. Vlákno starší kultury silně alkalisované. Methyl, modř. in vivo. Zeiss: 
oc. comp. 12., syst. homog. imm. — Obr. 14. Totéž. Fix. kysel. pikr. Parakarmin 
in toto, methyl, modř. Zeiss: oc. comp. 12., syst. homog. imm. 
Chromatofory blíže studovány nebyly. Pokud byla na ně obrácena 
pozornost, uvedeno bude v popisu kultur. 
Tuk ani třísloviny nebyly pozorovány ani v mladých kulturách, ani 
v stárnoucích a odumírajících, za to obého dostatek v pletivu kořínku 
stárnoucího. 
Glykogen byl mnohokráte nezvratně a zřetelně dokázán mikro- 
chemickou methodou. Nejvíce glykogenu obsahují řasy v kořínku asi 
v polovici dubna až května, někdy již v únoru značně. Za to kultury uka- 
zují tento nadbytek glykogenu teprve asi v září po době nej vyššího vzrůstu. 
IX. 
