17 
Blána je zcela totožného druhu, jaký udává na př. K o h 1. Jen 
■o jednom zajímavém úkazu nutno referovati. — Abych rychleji isoloval 
řasu od jiných mikroorganismů, alkalisoval jsem výslaz humusový i všechny 
jiné živné půdy postupně 0 - 2% až 0 - 8% dikaliumfosfátem, a tu se ukázalo, 
že řasa si ponenáhlu zvykla i na tak silně alkalický roztok, ale membrána 
jevila rozdíly v tom, že byla o něco tlustší a silněji lámala světlo, čímž se 
ostřeji rýsovala na protoplastech i beze všeho zbarvení (obr. 13., 14.). 
Pochvy (obr. 13., 14., 15., 1(3., 19., 22., 23. a 24.) jsou mnohonásobné 
a upínají se jednak na heterocysty, jednak na nekridy. První pochva 
základní je úplně vně, obyčejně nejširší ze všech, pod ní je obyčejně ještě 
jedna nebo dvě (tento případ na obr. 24.) pochvy, čím bližší řase, tím 
silněji se barvící a tím hutnější konsistence. Konečně spory (obr. 24.) 
mají svůj speciální již in vivo žlutavěhnědě zbarvený sliz, jímž jsou od- 
•Obr. 15. Degenerované vlákno. Slabá meth. modř. in vivo. Leitz: oc. 4.; syst. 7. — 
Obr. 16. Totéž. — Obr. 17. Konec zdravého vlákna. Meth. modř. Leitz: oc. 4., 
syst. 7., tubus 18 mm. — Obr. 18. Totéž. 
děleny od ostatních buněk vlákna. Také odumírající vlákno má úzkou 
sice vrstvu slizu, ale silně se barvící (rovněž na obr. 24.). 
Vakuoly byly pozorovány jen plasmatické, ne plynné, a to obyčejně 
v heterocystác.h nebo ve vegetativních buňkách starých kultur (obr. 9., 
10., 13., 17., 18.). 
Chromatická substance byla v jednom případě pozorována při vitálním 
zbarvení methylenovou modří. Považoval jsem útvary ty (obr. 19.) za 
plasmolytické. Když se mi však dostala do rukou práce G u i 1 1 i e r- 
mondova a spatřil jsem tam tytéž obrazy (133. 134., 144.) barvené 
a fixované jím doporučovanou methodou: Boui n, železitý haematoxylin, 
Rozpravy. Rcř. XIX. Tř. II. Čís. o. 
IX. 
