4 
se stěnou komůrky, nad vrcholem doplňku však velmi náhlým oblou- 
kem zatáčí směrem do zevní stěny doplňku komůrky a tam končí v roz- 
šířené kompaktní zóně. Jak natažení žláz a jejich průběh svědčí, povstal 
doplněk komůrky vskutku tím, že stěny komůrky byly zatlačeny ze 
své posice passivně rozšiřujícím se lurnen konce mezikomůrkových částí. 
Příčinou, že koinciduje mohutnější vytvoření doplňku s vytvořením 
se tkáně vyplňující krypty a spojující chodbičku, je okolnost, že vstup 
do komůrky byl ucpán. Následkem toho tekutina obsažená v meziko- 
můrkových částech uteru nemůže dostávati se clo spojující chodbičky 
a býti vejcem resorbována, nýbrž hromadí se v místě, kde stěny mezi- 
komůrkových částí nejmenší odpor skytají, a roztahuje je. 
Zevní vrstva zóny retikulární zachovala své bývalé vzezření. Obě jej 
vnitřní vrstvy daly však původ popsaným již, makroskopicky viditelným, 
žlutavým hrbolkúm klenby komůrky. První krok, který k vytvoření 
jich vede, je ten, že nejdříve na vrcholí klenby, postupně pak i laterálne, 
zvětšují se buňky vnitřních vrstev zóny retikulární. Tentokrát však ne- 
vykazují tak velkého vakuolisování, jako dříve, ačkoli i nyní v buňkách 
vrstvy vnitřní nacházíme hojně kapek tukových a homogenních. Mezi 
buňkami objeví se tu a tam malé dutiny, vyplněné čirou tekutinou; du- 
tinky ty splývají do dutin větších, oddělených od povrchu sliznice tenkou 
vrstvou plošších buněk, sahajících až přes polovinu vrstvy střední. Často 
nastává do nich krvácení. Konečný výsledek pak je ten, že strop jejich 
praskne a zůstaví sliznici pokrytou hrboly původní tkáně. Dno prohlu- 
binek, mezi nimi se nacházejících, dosahuje skoro zevní vrstvy retikulární 
zóny. Do prostůrků mezi hrbolky sliznice vcestují nyní četné leukocyty 
a rozpadají se tu. Někdy rozdělí se vnitřní vrstvy zóny retikulární ve 
klenbě komůrky přímo v uvedené hrbolky bez vytváření větších kol do- 
kola ohraničených dutin. (Obr. 9.) Uvedené změny však zaujímají vždy jen 
asi polovinu klenby komůrky, nedosahujíce k jejímu dnu. Zde zachovává 
zóna retikulární svou bývalou skladbu. — Hrbolky slizniční mění se dále. 
Buňky na povrchu jejich ležící seřadí se tak, že jim tvoří souvislý kryt. 
Stávají se v těle svém celkem ploché, ale mají směrem do hrbolku četné 
výběžky, které spojeny jsou s výběžky hvězdovitých buněk uvnitř polo- 
žených. Tvaru toho nabývají dále postupující sekrecí tekutiny do prostor 
mezi nimi uložených. Tou jsou od sebe odtlačovány a souvisí spolu jen 
pomocí dosti dlouhých výběžků. (Obr. 11.) Jako do dutin mezi hrbolky 
sliznice, tak i do dutinek mezibuněčných hrbolů vlastních dostávají se 
četné leukocyty. V dalším postupu uvolní se výše popsané buňky, takže 
hrbolky sliznice se pomalu rozpadají a buňky jejich, pronríšené četnými 
leukocyty a Zachovalými, neb rozpadajícími se, červenými krvenkami, 
přidávají se k drti a hojným leukocytům, obsaženým v prohlubinkách 
sliznice. Žlutá barva hrbolků, jak bylo lze a priori souditi, podmíněna je 
množstvím tuku, který v buňkách jejich je obsažen. Kapky jeho jsou 
prostředně veliké, majíce kolem 10 ^ v průměru. Též i rozpadající leuko- 
XI. 
