/ 
Lumen spojující chodbičky je nyní celkem úzké, měří obyčejně při 
výšce asi 0-8 mm asi 0-5 mm šíře. Stejně i krypty jsou nyní dosti úzké, šíře 
jich obnáší asi 01 mm. 
Výše uvedené pochody postupují od ústí krypt k basím jich. í epi- 
thelialní buňky krytu žláz do krypt ústících jsou při začátku jich jimi 
dotčeny; zvětšují se a hlavně při žlázách dna komůrky změní se na malou 
vzdálenost v syncytium. 
Protoplasma syncytia barví se haematoxylinem něco temněji nežli 
buňky, z nichž původ vzalo, ale zjasňuje se při rozšířených basích krypt. 
Roztažené base krypt pokryty jsou dosti dlouho zvětšenými samostatnými 
buňkami. Na konec pak i tyto buňky splynou v syncytium, které zbýva- 
jící lumen krypt zcela vyplní. Tu a tam vyskytují se již nyní v syncytiu 
větší, ovální vakuoly, ostře ohraničené, jejichž obsan při konservaci a 
tvrzení byl rozpuštěn. Po kyselině osmičelé barví se v syncytiu velké 
množství drobných kapek tukových na černo, takže syncytium je na prae- 
parátech již prostým okem viditelno jako černavé pruhy. Kapičky tukové 
bývají v něm nahromaděny ve větších skupinkách navzájem sousedících. 
V jejich centru obyčejně jsou kapky větší, zevně kapky drobnější. Více 
tuku je obsaženo v syncytiu blíže k povrchu krypt, něco méně a v drob- 
nějších kapkách při basích krypt. Nad to v syncytiu rýsují se velice ostře 
ovální i okrouhlá políčka jasnějšího protoplasmatu, přesně ohraničená 
a chovající jedno i více jader. (Obr. 5.) Čím mladší je stadium, které pro- 
hlížíme, tím je jich více, a zároveň jich přibývá směrem k basím krypt. 
Jsou to buňky epithelu uterinního, které se odlouply od stěn krypt a ještě 
se nespojily se syncytiem. Dle toho, že ve stadiích starších je jich méně, 
myslíme, že většina jich později splyne se syncytiem. Některé však přece 
nesplynou s ním a podléhají rozpadu při resorbci centrálních partií syncytia 
klky. Jádra syncytia uložena jsou obyčejně při septech interkryptálních 
v nepravidelné vrstvě o několika řadách. Řady jader jsou někde řidčí, 
někde hustší a místy vnikají i hluboko do syncytia tak, až syncytium bývá 
na přič jimi prostoupeno. Jádra jeho jsou jasná, ovální, někdy i kulatá 
a mají kolem 7 — 10 ft v průměru. Obdána jsou silnou, temně se barvící, 
blankon jadernou a chovají řídkou, jemnou síťku chromatinovou. V ní 
jsou idoženy jeden až tři nukleoly. Syncytium přechází přes volné konce 
sept interkryptálních z jedné krypty do druhé ve velmi tenké vrstvě, 
která se něco málo sesiluje tam, kde je malý zářez mezi dvěma buňkami 
sept a lehce vyklenutými povrchy. Tam bývá i ovální jádro obsaženo. 
Tato místa skýtají při prohlížení praeparátů jakousi obtíž, aby i zde syn- 
cytium bylo nalezeno. Než máme-li dosti tenké praeparáty, 5 — 7 ft silné, 
obarvené, bud hodně temně obyčejným haematoxylinem, nebo Heiden- 
hainovým haemotoxylinem, vždy syncytium zde dokážeme, jakož i do- 
kážeme jeho souvislost se syncytiem v kryptách obsaženým. Na praepa- 
rátech, které konservovány byly kyselinou osmičelou, odlišuje se syn- 
cytium i ve slabé vrstvě svou lehce zahnědlou barvou od okolní tkáně. 
XI. 
