8 
Jen na nej perifernějších septech interkryptálních dna komůrky není, po 
vlaku syncytialního; došlo to asi k degeneraci epithelu, kryjícího je, dříve, 
nežli syncytium z něho začalo se tvořiti. Periferní krypty jsou roztaženy 
do šíře, ale jinak velice mělké, takže obsahují jen poměrně nízké syncy- 
tium s jednou nebo dvěma řadami jader. 
Začátky žláz kryptalní zóny okazují velmi dobře pochod vytváření 
se syncytia. Toto vyvine se jen při ústí jich, dále do hloubky nacházejí 
se jen epithelie, zvětšené nepravidelné řady tvořící, které pomalu pře- 
cházejí do normálních epithelií, kryjících stěny největší části žláz. Lumen 
žláz, pokud sahají právě uvedené změny, je roztaženo, chová sekret po- 
dobný tomu, který ve spojující chodbičce bývá obsažen a místy odloup- 
nutou epithelialní buňku s jedním neb dvěma jádry. V části vystlané 
nezměněnými epitheliemi je však velmi úzké a vyplněno hrubě granulo- 
vaným sekretem. — Epithelie krypt v ústí mezikomůrkových částí uteru 
jsou též syncytialně změněny a úplně ho ucpaly. Následkem toho oddě- 
lena je dutina komůrky od zbylých, relativně nezměněných partií uteru. 
Změny stávají se méně intensivnější, když vzdalujeme se při prohlídce 
praeparátů od komůrky. Před tím ještě, nežli dostoupíme šíře doplňku 
komůrky, setkáme se s relativně nezměněnou epitheliální výstelkou 
krypt. 
Stěna žloutkového vaku, jenž se oddělil od trofoblastkonu, sestává 
v antimesometrální své části pouze ze dvou primitivních zárodečných 
listu, které od sebe odděleny jsou tenkou homogenní blankou bez struk- 
tury. Hypoblast vaku žloutkového dosud všude je tvořen plochými buň- 
kami. Trofoblastický epiblast jeho změnil se však značně. Kdežto dříve 
byl též plochý, zvětšily se jeho buňky již u embryí s deseti mesoblast- 
somity, a to různě dle stavu sliznice, na kterou naléhají. Kde sliznice není 
rozpadlá, tam buňky ony zvýšily se jenom málo, takže mají přibližně asi 
polovinu výšky co šíře, měříce asi 15 n výše a 25 u šíře. Zvýšení jich 
však není stejnoměrné. Někde, kde je asi vydatnější resorbce tekutiny, 
ze sliznice vystupující a snad i buňkami jejími produkovaná, jsou uve 
děné buňky vyšší, majíce zaoblený volný povrch. V dosti blízkém sou- 
sedství jsou nízké. Zároveň podkládají se okraji svými jedna pod druhou. 
Epiblastické buňky kryjící vak žloutkový jsou nyní nejvyšší tam, kde sliz- 
nice je haemorrhagicky infiltrována, a kde krvenky rudé nebo jejich roz- 
padové produkty leží na povrchu jejím. Trofoblastický epiblast lne k hae- 
morrhagiím velmi pevně. Jemnější skladba jeho buněk je v rozsahu ce- 
lého dvoulistého oddílu vaku žloutkového stejná. Protopasma jejich je 
velmi řídké, vakuolisované v centru a zhušťuje se na povrchu jejích ve 
velmi ostře vyznačenou tenkou vrstvičku, která skoro blánu buněčnou 
imituje. Jádra jejich jsou kulatá nebo oválná i podkovitá, uložená oby- 
čejně po jednom v každé buňce. Ve větších buňkách jsou i jádra větší. 
Buňky trofoblastického epiblastu, které na haemorrhagie přiléhají, za- 
ujímají v sebe červené krvenky a to mnohdy v tak velkém počtu, že celá 
XI. 
