9 
buňka je jimi naplněna. (Obr. 7.) I jejich jádro bývá jimi stlačováno 
v nepravidelný tvar. Krvenky jsou v nich prostě rozpouštěny. Nacházíme 
zde různé stupně tohoto pochodu až k sotva znatelným stínům krvenek. 
Nějakých pigmentů, povstávajících z haemoglobinu buňky trofoblastického 
epiblastu neprodukují. Předávají asi haemoglobin, v bezbarvou nějakou 
bílkovitou sloučeninu převedený, dále do vaku žloutkového. 
Při nej perifernějších kryptách dna komůrky vkládá se mezi oba 
primitivní listy vaku žloutkového též mesoblast. V těchže místech při 
periferii krypt táhne se velká krajní véna krevního oběhu žloutkového 
vaku. (Obr. 1., 10., 13., 14.) Něco málo dále medialněji štěpí se mesoblast 
v těchto stadiích v oba své sekundární listy, somatopleuru a splanchno- 
pleuru, mezi něž je vložen coelom. Při okraji mesoblastu rozdělena je 
základní homogenní blanka žloutkového vaku ve dvé a dá se sledovat 
mediálně jak pod epiblastem trofoblastickým, tak pod hypoblastem na 
krátkou vzdálenost. Hypoblastický povlak vaku žloutkového zvyšuje 
se něco málo nad periferií krevního oběhu žloutkového vaku. Nad velikou 
centrální částí jeho zůstává však stále plochý. Ektoblastický kryt choria 
je periferně stejně vysoký jako byl dříve, přiléhá zde na zbylé odlupující 
se a degenerující buňky epithelu dna komůrky. Při tom často zaujímá 
tyto buňky mezi své elementy i do nich. Trofoblastický epiblast naléhá 
těsně na volných koncích inteikryptálních sept dna komůrky zbavených 
epitheliálního povlaku a obyčejně je zde dosti nízký až i plochý. Nad 
periferními kryptami přitištěn je k jich syncytiu, ale vždy je od něho 
oddělen přesnou hranicí. (Obr. 6.). Jelikož periferní krypty roztahováním 
se komůrky stávají se mělčími, bývá někdy jejich syncytialní obsah vy- 
tlačován nad niveau sept interkryptálních a stiskuje trofoblastický epiblast, 
tak že jeho buňky jsou úplně ploché. Tu pak bývá dosti těžko dokázati je 
zvláště proto, že hned vedle syncytia náhle se zvyšují. Ale i zde lze vždy po- 
střehnouti přesnou hranici mezi nimi a syncytiem. Čím dále mediálně jdeme, 
tím buňky trofoblastického ektoblastu stávají se vyššími a jsou uloženy 
vedle sebe na způsob kubických a cylindrických epithelií, nepodkládajíce 
se již svými konci pod sebe. Při ústí spojující chodbičky jádra jejich 
jsou seřaděna ve dvou, ve třech řadách nad sebou; konečně ve spojující 
chodbičce samé, do níž chorion v podobě konické řasy vniká, je trofobla- 
stický jeho epiblast několikavrstevný. Řasa choria obaluje distální konec 
embrya s volnou ještě, a skoro (až na nepatrnou vychlípeninu distální 
roury střevní) plnou allantois a je kryta uvnitř jednovrstevným povlakem 
splanchnopleury. Veškeré buňky trofoblastického epiblastu ihned od 
toho místa, kde setkaly se s dosud Zachovalým epithelem uterinním nebo 
s jeho deriváty, mají protoplasma hustší nežli tytéž buňky žloutkového 
vaku a postrádají popsané ostré pokrajní vrstvy protoplasmatické. Tím 
liší se zřetelně od buněk trofoblastického epiblastu klenby žloutkového 
vaku. Ještě hustším stává se protoplasma jich tam, kde nabývají přesného 
epitheliálního tvaru. Na periferii choria mají jádra jejich různý tvar a 
XI. 
