14 
Podobná, ale větší vakuolisace nastupuje v syncytiu placentární 
zóny, ale jenom v jeho centrálních, obyčejně bezjaderných partiích. (Obr. 
4., 12., 17.) Syncytia této zóny úplně naplnila nyní celé krypty dna spo- 
jující chodbičky. Obyčejně syncytium nejpozději povstalé přijímá nej- 
méně barviva plasmatu, takže počínaje ústím krypt syncytium k basím 
je bledší a má též i řidčí skladbu. Jen místy, a to hlavně v partiích jádra 
chovajících, syncytium barví se i v basích krypt dosti silně. Velké vakuoly, 
které se v něm nacházely již v dřívějším stadiu, splývají navzájem ve 
větší dutiny, které uloženy jsou hlavně při ústí krypt. Oddělovány jsou 
jedna od druhé i od trofoblastického epiblastu pomocí tenkých proto- 
plasmatických stěn, chovajících jen zřídka nějaké jádro. Jádra stejné 
skladby jako dříve, která byla obsažena v něm původně hlavně při stěnách 
krypt, hromadí se tam ještě ve větší míře. Když vakuolisace zastihne 
i místo, kde uložena bvla nějaká epithelialní buňka, nesplynulá se syncy- 
tiem, tu buňka jest uvolněna a leží pak ve vakuole, která často chová 
zrnité a vláknité sraženiny. Takovýchto volných epithelialních buněk 
je v syncytiu krypt obsaženo něco méně nežli tomu bylo v předešlých 
stadiích. 
Trofoblastický epiblast choria v rozsahu spojující chodbičky zbujel 
ještě více, takže možno v něm napočítati až i devět za sebou stojících buněk. 
(Obr. 4.) Toto zbujení sahá jen tak daleko, pokud můžeme čítati zónu 
placentární, tedy v rozsahu celého dna spojující chodbičky a asi jedné 
řady k němu přiléhajících krypt postranních stěn spojující chodbičky. 
(Obr. 3.) 
Velmi důležitým zjevem je to, že i mesenchymální tkáň allantois se 
rozprostírá jen v térnže rozsahu po choriu. Mesenchym allantois je při 
epithelu choria shuštělý v několikařadé vrstvě, která sestává z kulatých 
hustě nahromaděných buněk. Dále od choria tvořen je z jemného retikuly 
o dosti velkých okách a má hojné cévy. Chorion je složeno při stěnách 
spojující chodbičky jen z jedné vrstvy plochých buněk, které jsou kryta 
centrálněji dvou vrstveným, periferněji pak jedno vršte vnýnr epiblastem 
trofoblastickým, známého již vzhledu. — Buňky trofoblastického epi- 
blastu jsou nad allantochoriem seřaděny dle způsobu přechodního epithelu 
Ty z nich, které při stluštělém mesenchymu allantois leží, jsou relativně 
nízké, mají širší basis a vřeteno vitým druhým koncem vnikají mezi vřete- 
nité nebo protažené buňky středních vrstev. Zde jsou dosti častými buňky 
temnější, protažené, užší nežli okolní buňky s dlouhým, velice temně se 
barvícím jádrem. Zdá se, že buňky tyto nabývají svého vzhledu tím, že 
stištěny jsou buňkami okolními. Snad jsou i v jiném stadiu funktionelnínp 
nežli buňky sousední. Povrchové buňky jsou kyj ovité. Svým ostrým 
koncem zanikají mezi buňky středních vrstev a silně zaoblenou, volnou 
plochou vynikají ve formě malých mikroskopických hrbolků nad povrch 
blan. K syncytiu krypt, povstalému z mateřských epithelií přiléhají 
velmi těsně, takže v něj vtiskují malinké dolíčky. Hranice mezi syncytem 
XI. 
