15 
a trofoblastickým epiblastem je vždy velice přesná a je tím význačnější, 
že mateřské syncytium přijímá všechna námi zkoušená barviva, jež jeho 
protoplasma barví lépe nežli protoplasma buněk trofoblastického epi- 
blastu. Tyto zase spíše kamencovým haematoxylinem nabývají lehce 
modravý nádech. Po zbarvení Heidenhainovým haematoxylinem, jakož 
i po tvrzení osmiem a následném obarvení saffraninem na praeparátech, 
tvrzených po otevření komůrky, je syncytium velmi zřejmě od trofo- 
blastického ektoblastu odděleno ostrou čarou tím, že se temněji barví. 
(Obr. 4.) Jedině na vrcholech interkryptálních sept je obtížno syncytium 
dokázati, jelikož zde jen jako velice tenká vrstvička z jedné krypty do druhé 
se táhne. Je tu jen místy něco silnější, jak tomu bylo již v stadiu pře- 
dešlém a má zde uloženo jádro obvyklého charakteru. Na dostatečně 
tenkých řezech (5 — 10 f t) a při vhodném směru řezu je i na volném povrchu 
interkryptálních sept možno dobře dokázati, že buňky trofoblastického 
ektoblastu nikdy, ani zde, ani jinde nevykazují žádné známky, že by se 
syncytialně měnily, nebo že by se syncytiem mateřským splývaly. Při 
ústích krypt vtiskují se buňky trofoblastického epiblastu, které v malé 
kuželovité hrbolky jsou vyzdviženy, v mateřské syncytium, které pod nimi 
je uloženo, a při tom vniká úzkými ostrými vály mezi zaoblené kyjovité 
konce jednotlivých buněk. Na řezech, kde trofoblastický epiblast a plochy 
je zastižen, možno někdy pozorovati, že v povrchových vrstvách syncytia 
nacházej í se ostře ohraničené kulaté neb elliptické buňky, které charaktery 
svými jsou totožný s buňkami trofoblastického epiblastu. Na základě 
jednoho jen řezu mohla vzniknouti domněnka, že jedná se zde o přeměnu 
jeho v syncytium a že některá buňka jeho zůstala pochodem tím ještě 
nedotčena. Než již nejbližší řez v nepřetržité sérii řezů poučí o tom, že 
v obrázku tom zastižen pouze volný, něco vyčnívající konec některé po- 
vrchové buňky trofoblastického epiblastu, která jím do syncytia se vno- 
řuje a zastižena jsouc řezem s plochy, dělá dojem buňky trofoblastického 
epiblastu volně ležící v syncytiu. Centrální části syncytia krypt vakuo- 
lysují tak, že povstávají v něm veliké dutiny, jejichž tenká stěna dělí 
tekutinu, v nich obsaženou, od trofoblastického epiblastu. Ze syncytia 
zbývá jen neširoká vrstva při stěnách krypt. Na konec i teničký kryt 
těchto dutin zkapaluí. Cepy trofoblastického ektoblastu vrůstají na 
to do nich a vyplní je po resorbci tekutiny v nich obsažené, Jakmile 
hrbolek trofoblastického ektoblastu nabude většího rozměru, vytlačuje 
se za ním do krypt ona hustší vrstva mesenchymu allantois, která na něj 
naléhá. 
3. Uterus, obsahující embrya asi s 29 páry mesoblastsomitů. 
Změny, jež vykazují komůrkové části a blány embryonální, omezeny 
jsou i nyní hlavně na útvary kryptální zóny. Makroskopicky mají ko- 
můrkové i mezikomůrkové části týž vzhled jako dříve. Komůrkové části 
XI. 
