18 
praeparátech, které byly konservovány in toto, není možno již delší dobn 
postřehnouti mezi nimi většího množství mezibuněčné hmoty. Buňky 
uvedené naléhají na sebe a oddělovány jsou od sebe slaboučkou vrstvičkou 
hmoty, upomínající na hmotu tmelovou. Směrem periferním a blíže ke 
svalstvu svírají mezi sebou úzké štěrbinky a zde teprve dají se postřeh- 
nouti jemnoučká, parallelně s nimi probíhající vlákénka. Na praeparátech, 
které po otevření komůrky byly konservovány a na nichž následkem 
stahu svalstva vrstva basální není již natažena a buňky její tak na sebe 
stištěny jako v uterech neotevřených, dá se i mezi buňkami centrálním, 
této vrstvy dokázati jemná pleteň fénických vlákének. Než vlákna ta 
isou chemicky změněna, snad nacházejí se v pochodu vedoucím k roz- 
puštění jejich, neboť nedávají reakci kollggenních vláken, modifikovaným 
van Giesonovým barvivém. Rovněž ani žádná elastická vlákna obvyklými 
barvivý není možno mezi nimi nalézti. Cévy i žlázy této vrstvy chovají 
se jako dříve. 
Celá septa interkryptální se zvětšila — jsou nyní asi 0-9 mm dlouhá 
a 0 1 mm široká a to následkem toho, že vazivové buňky epithelioidné 
změněné, které jejich stroma tvoří, se zvětšily a pomnožily. Nacházíme 
v nich četné mitosy. Střední délka jejich je asi 19 j u, šíře asi 12 p. Jádra 
mají skoro kulatá s hojnou síťkou chromatinu a jedním nebo více nukleoly. 
Délka jader jejich je asi 7-5 (i, šíře asi 6-2 f i. K vrcholkům sept interkryp- 
tálních stávají se buňky ty nižšími asi následkem tlaku obsahu komůrky. 
Ku zvětšení rozměrů sept interkryptálních přispěla zajisté i ta okolnost 
že i síť kapillární v nich se rozhojnila, takže v jednom oku jejím obsaženo 
je vždy jen po několika málo deciduálních buňkách. Současně i světlost 
jejich se zvětšila, takže i tato okolnost ku zvětšení interkryptálních sept 
přispívá. (Obr. 15.) Síť kapillární je nej hustší při povrchu interkryptálních 
sept vyjímaje asi basalní jicn čtvrtinu. Mimo tyto partie sept nachází se 
na řezu jimi pod syncytiem jedna kapillara skoro těsně vedle druhé. Inter- 
kryptální septa periferní kryptální zóny jsou slabší nežli interkryptální 
septa placentární zóny a i jejich kapillary jsou rozšířeny. Deciduální jejich 
buňky jsou jasnější nežli v centrální kryptální zóně. Vzdor tomu, že late- 
rální stěny spojující chodbičky odstupují od spodiny její pod tupým úhlem, 
tedy značně jsou odsunuty od přívodního svého směru — přece jejich septa 
interkryptální přibližně zachovávají svůj bývalý průběh Jdou přímo 
laterálně Dle toho je možno rozeznati i v pozdějších dobách jich rozsah 
a určití, které krypty jim původně patřily Bud již ve stadiu tomto anebo 
něco málo později začínají se některé deciduální buňky centrálně ulože- 
ných, interkryptálních sept periferní kryptální zóny zmenšovati, stávají 
se homogennějšími, barví se eosinem více nežli buňky okolní, jádra jejich 
rovněž temněji se v celém těle barví, ztrácejíce síťku chromatinovou. Pro- 
padají degeneraci. Počet degenerovaných buněk vzrůstá až v pozdějších 
stadiích celé klky sestávají jen z nich Současně vcestuje mezi ně dosti 
velký počet leukocvtů. Cévy v septech periferní kryptální zóny jsou 
XI. 
