20 
buněk, obvyklých charakterů pro buňky trofoblastického epiblastu v roz- 
sahu kryptální zóny. Buňky jejich nemají povrchovou vrstvu protoplas- 
matu zhuštělou a vnitřek buňky, sestávající z velice řídkého spongio- 
plasmatu, nýbrž jsou přibližně stejné skladby v celém svém těle. Velmi 
často zaujímají v sebe leukocyty a rozpadávající drť z obsahu krypt. Kde 
embryonální blány přiloží se na volnou plochu periferních interkryptálních 
sept, tam buňky trofoblastického epiblastu obyčejně zůstávají jen nízké, 
ale tvar mají nepravidelný. Jsou přitištěny těsně k povrchu sept a dají 
se jen dle toho odlišit od buněk jejich, že haematoxylinem jasněji se barví 
nežli deciduální buňky, že jsou obyčejně větší a že jejich protoplasma 
má řídčí strukturu. I jejich jádro je větší a něco jasnější nežli jádra deci- 
duálních buněk. Četné povrchové kapillary tvoří též dobře znatelnou 
hranici mezi nimi a deciduálními buňkami. Poněvadž volný povrch ka- 
pillar i deciduálních buněk je zaoblený, proto buňky trofoblastického 
epiblastu, které všude se k nim těsně přimykají, mají nepravidelný povrch. 
Tak je tomu, dokud septa interkryptální jsou mtaktní nebo jen málo 
zdegenerovaná. Když rozpad sept stal se intensivnějším, pak stávají se 
místy ploššími, místy vyššími, zaoblují se na svém povrchu a často vynikají 
v drť rozpadovou v podobných vyvýšeninách, jako jsme je popsali na 
povrchu blan embryonálních, obráceném do dutin krypt. Zaujímají i zde 
v sebe leukocyty a drť nekrotickou sept. Buňky trofoblastického epiblastu 
těchto částí blan embryonálních oddělují se od blan svých teprvé v ko- 
nečných stadiích březnosti. 
Zcela jinak chovají se ku syncytiu blány embryonální, ležící při cen- 
trální kryptální zóně, v rozsahu allantochoria. Též syncytium těchto 
krypt liší se nyní chováním svým od syncytia periferních krypt. Pomalá 
vakuolisace jeho centrálních partií se zachováním periferních partií postou- 
pila bud až asi tam, kde při basi stěn krypt nacházíme sporou síť kapil- 
lární, buď až do dna krypt. Zbylé syncytium basí krypt mění se nyní 
celé v tom smyslu, že jeho spongioplasma stává se řídčí a že i v periferních 
částech jeho objevují se vakuoly, které často v jedné řadě zevně od jeho 
jader při stěnách krypt bývají uloženy. Jen při jádrech zůstává nějakou 
dobu hustší. Dále pak syncytium zde rozpadá podobným způsobem 
jako jsme popsali při syncytiu periferní kryptální zóny. Na jednu důle- 
žitou okolnost však dlužno upozorniti. Týče se ohraničení centrální zóny 
kryptální, tedy i definitivní placenty. Krypty ve dně spojující chodbičky 
povstalé jsou k němu přibližně kolmé a jen periferní z nich uchylují se 
něco laterálně. Krypty stěn spojující chodbičky probíhají přímo laterálně 
asi parallelně s dnem spojující chodbičky. Tvoří tedy nejdále mesometrálně 
ležící krypty, které laterálně probíhají, přibližně hranici stěn spojující 
chodbičky proti dnu jejímu. Syncytium těchto krypt chová se zprvu 
stejně jako v kryptách centrálních. Podobně i embryonální blány, ležící 
při kryptách uvedených, jsou zprvu stejně upraveny jako ve vlastní zóně 
placentární. Než ve stadiích jen málo starších možno zjistiti , že bez degenera- 
XI. 
