22 
schopností, aby elementy její byly dosti daleko dislokovány. Při tak 
mohutném a rychlém tenčení epiblastického povlaku allantochoria dá se 
pomýšleli ještě na tu možnost, že snad povrchní buňky jeho splynuly 
navzájem a vytvořily to syncytium, které vloženo je všude mezi trofo- 
blastický epiblast allantochoria a deciduální buňky, jakož i kapillarní 
sítě interkryptálních sept. Pro tuto eventualitu, které někteří autoři 
se přidržují, nenašli jsme žádných dokladů, nýbrž všude, jak v právě 
popisovaném stadiu, tak ve stadiích předešlých a následujících monli 
jsme zjistiti, že placentami syncytium sysla je původu čistě mateřského. 
Až dosud ve všech stadiích dá se konstatovati, že syncytium v rozsahu klků 
je v souvislosti se syncytiem vyplňujícím base krypt, k němuž allantochorion 
ještě nedospělo. (Obr. 17.) Toto je tak vzdáleno od trofoblastického epiblastu, 
že je absolutně nemožno domněnku o původu jeho z trofoblastického 
epiblastu připustili. Syncytium, jak jsme viděli, povstalo splynutím 
zvětšených buněk mateřských epithelií uterinních. V žádném stadiu 
vývoje placenty není ani stopy po tom, že by jednotlivé epithelie trofo- 
blastického epiblastu splývaly se syncytiem. Na tenkých řezech, které 
jejich vrstvu příčně zastihují, jsou odděleny ostrou hranicí i od syncytia 
mateřského i jedna od druhé. Vždy jsou epiblastické epithelie allantochoria 
i tinktorielně odchylné od syncytia mateřského a jádra jejich dobře se 
liší od jader syncytia. (Obr. 4., 15., 17., 18., 19., 20.) V postupné řadě 
praeparátů mohli jsme zcela přesně zjistiti, že ve všech pozdějších dobách 
březnosti je zachována mezi nimi a deciduální tkání sept interkryptálních 
určitá vrstva původně celé krypty vyplňujícího, mateřského syncytia. 
Nemáme žádné pochybnosti o tom, že syncytium ono je mateřského pů- 
vodu. Podobně, jako proti buňkám trofoblastického ektoblastu je syn- 
cytium odděleno i od zevně na ně naléhající, deciduální tkáně mateřské, 
tak že i původ jeho z buněk vazivových možno zřetelně vyloučiti. Vrstva 
jeho vložená mezi primární klky a septa interkryptální je v kryptách asi 
20 f i široká, na vrcholcích sept o něco nižší. Složena je z protoplasmatu 
velmi hustého, skoro horňogenního. Následkem toho přijímá skoro veškerá 
barviva lépe nežli protoplasma epiblastických buněk povlaku primárních 
klků. Ale přes to dělá po většině barviv při menším zvětšení dojem jas- 
nější vrstvičky a to proto, že jen od místa k místu chová v sobě nepříliš 
četná ovální jádra, která mají nad to jen sporou chromatinovou síťku. 
Tato probíhá od blanky jaderné radiárně k jednomu, řidčeji ke dvěma 
nukleolum. Mají asi 10fi délky a asi 7 ft šíře, jsou tedy něco větší nežli 
jádra trofoblastického epiblastu. Místy, obyčejně při ústí krypt, anebo i na 
volném povrchu sept, zduřuje syncytium v plochý čočko vitý hrbolek, 
mající průměrem 46 fi tlouštky a 150 u délky. Uvedený hrbolek bývá 
zastižen v několika za sebou následujících řezech a je podmíněn četnými, 
na sebe přiloženými jádry syncytia. (Obr. 18.) Jádra ta byla zatlačena při 
vakuolisaci syncytia na jedno místo. Hrbolky uvedené v pozdějších sta- 
diích se vyrovnávají. Jsou asi zpotřebovány na krytí rychle se zvětšují- 
XI. 
