23 
čího povrchu primárních a sekundárních klku. Podobně, jako to popsal 
Maximo v ve vyvíjející se placentě králíka, můžeme v syncytiu najiti 
dvojí druh jader. Jedna jsou charakteru popsaného něco výše, druhá jsou 
mnohem temnější, trochu menší a mají hojnější síťku chromatinovou Na 
první pohled je patrno, že vzhled jader prvého druhu souvisí nějak se vni- 
káním primárních klků do syncytia, jelikož je vždy nacházíme jen v sou- 
sedství klků aneb když klk zanikl do nějaké větší centrální vakuoly v syn- 
cytiu jejich stěn. Jádra druhého druhu omezena jsou na partie syncytia 
vzdálenější od klku. Pro rozluštění otázky o jejich původu je důležito, 
že nacházejí se někdy dosti daleko od klků a to ve stěně vakuoly odvrá- 
cené od klku. Poněvadž mohli jsme vyloučiti, že by buňky trofoblastického 
ektoblastu měnily se v syncytium a poněvadž není možno na to pomýšleti, 
že by jeho jádra dostala se nějak jinak do syncytia tak daleko od původní 
polohy, musíme souditi, že jsou to jádra syncytia, která mění svou formu 
a snad i svou chemickou skladbu asi působením nějakých látek, vnika- 
jících z primárních klků do syncytia, bud direktně, buď skrze obsah vakuol. 
Na podélném řezu kryptami lze zjistiti, že mateřské syncytium vyniká při 
koncích klků v malinké ostruhovité výběžky, které kladou se těsně pod 
klky a buďto ostře končí anebo někdy splývají s výběžkem druhé strany 
v teničkou protoplasmatickou blanku. Blanka ta odděluje pak klk od 
dutiny větší vakuoly v syncytiu. Je však brzo prolomena, snad zkapalně- 
ním. Ve případu prvém tvoří uvedený výběžek syncytia ostrou hranu, 
kol dokola celé krypty se táhnoucí, na níž konec klků spočívá. (Obr. 17.) 
Když pátráme po příčinách, proč syncytium v periferních kryptách 
degeneruje a rozpadá a proč i interkryptální septa periferní kryptální zóny 
nekrotisují, kdežto obojí útvary v centrálních partiích zóny kryptální 
jsou zachovány, ano eventuelně i zvětšují se, proliferují, vidíme, že velký 
vliv v tomto směru má asi trofoblastický epiblast. Všude, kdekoli buňky 
jeho se setkají se tkání mateřskou, ruší ji. Ničivý vliv epithelií trofobla- 
stických jeví se však nejen v jich direktním sousedství, nýbrž i ve znač- 
nější vzdálenosti, kam až asi nějaká látka, jimi secernovaná, vniká. Jedině 
v centrální kryptální zóně tkáň mateřská, až na okolí basí krypt, je za- 
chována, ač stýká se s ním. Mohli bychom souditi, že snad buňky trofo- 
blastického epiblastu změnily své vlastnosti v rozsahu allantochoria, 
podobně jako změnily svůj tvar a mikroskopický vzhled, takže nepro- 
dukují supponovaného ničivého sekretu. Tomu nemůže býti tak a sice 
z toho důvodu, že nejen syncytium basí krypt, ale i tkáň subseptální a ba- 
sální vrstvy rozpadá v okolí basí krypt centrální kryptální zóny v pozděj- 
ších stadiích, ač je vzdálena veškerého jiného ničivého vlivu, jak s největší 
pravděpodobností lze říci, a mimo látky mateřské jenom se sekretem 
trofoblastického epiblastu může se setkati. V kryptách spojující chodbi- 
čky, které až při dnu jejím jsou uloženy, stěny oddálené ode dna spojující 
chodbičky rozpadají, ač do příslušných krypt klky allantochoria vnikají. 
To svědčí tomu, že rozpad periferní kryptální zóny a zachování centrální 
XI. 
