30 
Degenerace projevuje se u nich stejně jako v periferních septech inter- 
kryptálních. I další pochod rozpadu jich je totožný jako v periferní 
kryptální zóně, ale ne tak intensivní. 
Na Zachovalém syncytiu po stranách klku a při volném povrchu 
allantochoria možno pozorovati velmi důležitý pokrok ve vývinu, který 
vede k vytvoření labyrintu placentárního. Jak jsme viděli dříve, kapil- 
lární síť, nacházející se při povrchu interkryptálních sept, je tak hustá, 
že jednotlivé průřezy kapillar jsou od sebe odděleny sotva jednou něho 
dvěma buňkami deciduálními. Syncytium mateřských uterinních epithelií 
vtlačuje se ve stadiích popisovaných malými, protoplasmatickými vý- 
běžky mezi deciduální buňky a endothelovou stěnu kapillar. (Obr. 18., 
19.) Jeho výběžky stávají se širšími a delšími, obejímají povrchové ka- 
pillary kol do kola a vzrůstají i mezi deciduální buňky, takže rozdělují 
je ještě na menší skupiny, nežli byly rozděleny kapillarami. (Obr. 21.) 
Když stanou se trochu většími, tu vniká do nich některé sousední jádro 
syncytia. Jádra ta jeví se zprvu temnější, menší, jakoby stlačena, mohou 
polovinou svou býti ještě v syncytiu vlastním, druhou již v jeho výběžku. 
Jakmile výběžek nabude trochu šířky, neliší se ničím od jader ostatního 
syncytia. V širších místech výběžků bývají trochu okrouhlejší. Jádra, 
jichž později je ve výběžcích syncytia mnoho, leží v protoplasmatické 
hmotě jemně granulované, která velmi dobře liší se od protoplasmatu 
deciduálních buněk jednak hustotou své struktury, jednak tím, že lépe 
přijímá barviva protoplasmu barvící, kdežto protoplasma deciduálních 
buněk barví se lehce haematoxylinem na modravo a je jasnější. Všude je 
velmi ostrá hranice mezi syncytiem a buňkami deciduálními i endothelem 
kapillar. Není možno pomýšleti na to, že by uvedené elementy se spojo- 
valy se syncytiem mateřským, nebo že by samy dávaly původ nějakému 
deciduálnímu syncytiu. Při kapillarách již v této době má povrch syncytia 
homogennější, hustší vzhled a přijímá v této jemné vrstvě eosin lépe, 
nežli v sousedních vrstvách, do nichž rozlišená, hraniční vrstvička volně 
přechází. (Obr. 21.) Též kyselina osnričelá barví vrstvičku tuto temněji 
nežli ostatek syncytia. Na vnitř k ní přiléhají teprve endothelie kapillar. 
Syncytium resorbuje vrstvou tou asi nějaké látky z krve, mění je 
v protoplasmatě a dodává je až ke kapillární embryonální síti. Poněvadž 
výběžky syncytiální s oblibou rostou podél kapillar, až je celé obejímají 
nově tvořenou rourovitou stěnou, nutno soudili, že právě přijímání nezná- 
mých látek z krve je dráždidlem, které vede ke vytvoření popsaných vý- 
běžků a později i sekundárních klků placent árních. 
Všechny pochody vývojové nejen uteru a placenty za březnosti, 
ale i embryí jsou vedeny podobnými nějakými dosud neurčitelnými me- 
chanickými i chemickými vlivy, které je podmiňují, jak v době vystou- 
pení, tak i v rozsahu i intensitě. Není možno mysliti na nějaké temné 
síly dědičnosti, které by bez vlivu okolních tkání vývoj každé buňky 
až do definitivního stavu určovaly. 
XT. 
