31 
Záhy začíná se syncytium právě popisovaných výběžků vyhlubovat 
a to tlakem mensenochymu klků, který do nich vrůstá. Tak povstávají kol 
do kola celého primárního klku a i volného povrchu allantochoria menší 
sekundární klky, které navzájem ve tkáni deciduální se spojují a dávají 
původ embryonálnímu placentárnímu labyrintu. (Obr. 21.) Též trofo- 
blastický epiblast primárních klků dostává se se syncytiem do sekundár- 
ních klků. Nachází se tu pak ve formě ojedinělých buněk nebo bývá po 
dvou až pěti buňkách uložen pí'i syncytiu. Ac buňky ty do poloviny, svého 
těla bývají vtlačeny do syncytia, přece velmi přesně liší se od něho a ani 
v sekundárních klcích neposkytují žádných známek, ze kterých by se 
souditi, že se syncytialně mění. 
lil. Výsledky. 
1. Z nezměněné sliznice částí mezikomůrkových, která zaujata a 
vtlačena byla pod komůrku, vytiskována je antimesometrálně vychlípe- 
nina, která se dostává mezi laterální stěnu klenby komůrky a svalovinu. 
Nazvali jsme ji doplňkem komůrky a stěnu dělící ji od komůrky šeptem 
komůrky. Obojí útvary zachovávají se skoro až do konce březnosti. Pří- 
činy a postup tohoto pochodu uveden je šíře v popisu. 
2. Asi vlivem sekretu embryonálních blan splynou zvětšelé epi- 
thelie krypt a volných konců interkryptálních sept v epitheliální, ma- 
teřské syncytium. 
3. Osud jeho je rozdílný. V periferní kryptální zóně, jakož i v basích 
krypt centrální kryptální zóny degeneruje a rozpadá. Mimo to jeho proto- 
plasma, které leží ve středu krypt, vakuolisuje a je resorbováno. Z celého 
syncytia zachovány jsou tedy jenom periferní jeho partie v centrální 
kryptální zóně. 
4. Zachovalé mateřské, epitheliální syncytium, dělící od sebe foe- 
tální tkáň klků a mateřskou deciduální tkáň, vrůstá v posledním právě 
popsaném stadiu četnými výběžky do tkáně deciduální a počíná jimi 
obejímatí povrchové kapillary sept interkryptálních. 
5. Tato část syncytia je tedy vysoce aktivní a odpovídá i funkcio- 
nálně oněm útvarům, pro které B o n n e t navrhuje název syncytia. 
„In beiden Fállen finden wir sie (die Syncytialbilclungen ref.) stets da, 
wo besonders ůppige Nahrungsaufnahme in geformter oder flůssiger 
Form oder doch wenigstens eine moglichst glatte Saftleitung angestrebt 
wird . . .“ Druhá degenerujíc.í část syncytia na počátku svého vývinu 
je spojena u sysla s předešlou částí v jeden nerozlišitelný celek. Ba dokonce 
v téže kryptě část jeho může se zachovati, část zajiti. Obojí části povstá- 
vají ze stejných příčin a počátečný vývin prodělávají úplně stejně. Je 
tedy velice těžko pro tuto druhou část mateřského syncytia zvoliti jiný 
název než pro onu .prvou a jméno váti ji dle B o n n e t a symplasmatem. 
XI. 
