32 
Lépe bude obojí jméno váti syncytium epitheliale maternum. Obě části 
jsou útvary z počátku úplně shodnými. Teprve později působící zevní 
vlivy řídí vývoj jejich v opačný směr. Následkem toho není možno názvů 
syncytium, plasmodium a symplasma užívati ve smyslu Bonnetem 
navrženém. Nechtějíce předbíhati rozřešení sporu, který o plasmatické 
massy placentární se vede, přijali jsme pro ně jméno syncytia, poněvadž 
je nej častěji užíváno a nepředpokládáme jménem tím nic o dalším jejich 
osudu. 
6. Příčiny vytváření se mateřského epitheliálního syncytia nutno 
hledati v současném působení dvou okolností, na něž bylo již poukázáno 
v popisné části. Jsou to i u ostatních ssavců známý ničivý vliv trofoblasti- 
ckého epiblastu a výživný, konservující vliv hojného přítoku krve v septech 
interkryptálních. 
7. Kryptální zóna rozdělí se průběhem vývinu komůrkových částí 
následkem zvláštního uložení interkryptálních sept ve dva oddíly. Jeden 
z nich, odpovídající svým rozsahem dnu spojující chodbičky až na base 
krypt, je krví dobře a hojné zásoben. Druhý, zaujímající stěny její a dno 
komůrky, dostává krev oklikou a po té, když cévy jeho byly v ostrém úhlu 
zahnuty. V prvé části až na base krypt převládá konservativní vliv proudu 
krevního, syncytium je zachováno a je vysoce aktivní. V druhé části a basích 
krypt části prvé nabývá převahy destruující vliv trofoblastického epiblastu 
a nejprve syncytium, později sousední deciduální tkáň zacházejí. 
8. Celý tento pochod poukazuje s nej vyšší možnou pravděpodob- 
ností na přesnou korrelaci destruujícího vlivu trofoblastického epiblastu 
a konservu jícího vlivu krevního oběhu se zachováním a aktivností syn- 
cytia. Podobně dá se s největší pravděpodobností dokázati, že existují 
korrelace mezi vývinem krypt a vývojem epiblastického náspu u sysla 
(Ektodermawulst), mezi rozsahem krypt a mezi rozsahem pole mesoblastu 
v blanách embryonálních i rozsahem cév vaku žloutkového, mezi roz- 
sahem dobře vyživované centrální kryptální zóny a rozsahem nejvíce 
ztluštělého pole trofoblastického epiblastu, jakož i rozsahem allantochoria. 
Podobná korrelace je i mezi rozsahem zóny retikulární sliznice a změněnou 
jemnější skladbou trofoblastických buněk vaku žloutkového, jak o ní něco 
později pojednáme. Právě uvedené korrelace týkají se hlavně topogra- 
fického rozčlenění blan embryonálních. Na základě těchto pozorovaných 
korrelaci dá se souditi, že skladba sliznice a zásobení její cévami — které 
jsou založeny již ve sliznici nebřezího uteru — určují zevní vzhled blan 
embryonálních u sysla. Stejně tomu je asi i u ostatních ssavců. Tím snad 
dá se vysvětlit ona častá formální různost embryonálních blan i u pří- 
buzných tvorů. Ovšem jestli i ve fylogenesi skladba sliznice byla určena 
hlavně vlivem vyvíjejících se blan embryonálních, je otázka, která těžko 
dá se rozřešiti a rozhodnutí její asi nikdy nevymkne se z rozsahu pouhé 
hypothesy. Než, jelikož i hypothetické luštění její dotýkalo by se otázek 
XI. 
