12 
s pečlivě zabroušenou zátkou pod skleněným zvonem nad koncentrovanou 
kyselinou sírovou. Zvon byl přikryt lepenkovým poklopem, aby dioxyd 
ještě lépe byl chráněn před prachem a světlem. 
S takto připraveným kysličníkem seleničitým podnikli jsme další 
zkoušky, abychom se pokud možno bezpečně přesvědčili o jeho čistotě. 
V prvé řadě se jedná o otázku, o níž jsou v literatuře dosud různé 
názory, zdali totiž v kysličníku seleničitém je přítomna kyselina selenová 
již před sublimací, neb teprve po sublimaci, aneb zda vůbec není přítomna. 
Sace 1 ) tvrdí, že dioxyd získaný odpařením dusičného roztoku jest 
prost kyseliny selenové, shodně s M. Fischerem však udává, že sublimovaný 
kysličník seleničitý obsahuje vždy kyselinu selenovou, která tvoří se solemi 
barnatými prášek v kyselinách nerozpustný. Opau toho uvádějí Ekman 
a Petterson, 2 ) kteří konali v příčině té rozsáhlé pokusy, kyseliny selenové 
však nedokázali ani tehdy v sublimátu, když vedli chlor přes suchý seleni- 
čitan nebo seleňan stříbrnatý. A. Gutbier, G. Metzner a J. Lohmann, 3 ) 
jakož i J. Meyer 4 ) a V. Lenher 5 ) při přípravě čistého praeparatu odstra- 
ňovali vzniklou snad selenovou kyselinu hydroxydem barnatým. 
Abychom zbytečně, po zkušenostech Ekmanových a Petterssonových, 
nepřidávali k našemu kysličníku seleničitému již čistému nové cizí látky, 
zkoumali jsme pouze část našeho dioxydu na kyselinu selenovou. Kon- 
centrovaný vodnv roztok kysličníku seleničitého (asi z 20 g), k němuž 
přidáno bylo chloridu barnatého, zůstal i po týdnu naprosto čirý. Z téhož 
roztoku neutralisovaného předem ammoniakem vznikla přidáním chloridu 
barnatého bílá sraženina, jež se však snadně rozpouštěla i ve značně zře- 
děných kyselinách i v kyselině octové. V těchto roztocích i po několika- 
denním stání se neobjevil ani nejmenší zákal. 
Ze zkoušek těchto možno dedukovati, že kyselina selenová v našem 
kysličníku přítomna není, nebo snad jen v nedokazatelných stopách, 
kteréž vymezili za obdobných podmínek Ekman a Pettersson, kteří tvrdí, 
že i když údaje Fischerovy a Saccovy obtížně lze vyvrátiti, ještě obtížněji 
lze je dokázati. 
Důležitým bylo zkoumání našeho vyčištěného selenu na tellur. Dle 
zkušenosti R. Threlfall-ových 6 ) k důkazu malých kvant telluru v selenu 
se osvědčuje methoda Oppenheimova, 7 ) jíž možno rozeznati 1 / 10 až 1 / 40 % 
telluru v selenu. Selen náš při digerování za tepla s roztokem čistého 
kyanidu draselnatého rozpouštěl se úplně a roztok povstalého selencyan- 
b 1. c. 
2 ) 1. C. 
3 ) Ztschft. f. anorg. Chemie 41 ., 291. 
4 ) 1. c. 
5 ) 1. c. 
6 ) Chem. News 1907 str. 205. 
7 ) Crookes: , ,Select. Method of Chem. Anal. II 1. vyd., str. 422. 
XIII. 
