13 
kalia byl bezbarvý. Po vyloučení selenu z roztoku kyselinou chlorovodí- 
kovou jsme nedokázali telluru ve filtrátu. Též zkouška H. Rose-ho 1 ) ta- 
vením selenu s kyanidem draselnatým v proudu vodíka poskytla taveninu 
bezbarvou, ve vodě čiře a úplně rozpustnou, z níž proudem vzduchu žádný 
tellur se nevylučoval. Methody tyto dle pokusů Oppenheimových a Threl- 
fall-ových nejsou tak úplně spolehlivými, aby bylo možno i nej menší stopy 
telluru dokázati. Uvážíme-li však, že se tyto pokusy dály se selenem, 
který byl ještě přeměněn v kysličník a tento dále sublimací čištěn, kte- 
rýžto způsob dle Threlfalle prakticky (nepřihlížeje ovšem k theoretické 
dokonalosti, jelikož oxyd telluru musí míti již při 300° též nějaké napětí 
par) se osvědčuje k dělení sloučenin selenu a telluru, můžeme předpokládati, 
že náš kysličník seleničitý byl prost sloučenin telluru. 
Konečně vyšetřovali jsme náš kysličník seleničitý na sloučenin} 7 
arsenu, postupujíce dle údajů Threlíallových. 2 ) 
Rozpustili jsme ve vodě asi 3 — 4 g našeho čistého sublimovanéno 
kysličníku seleničitého, jehož jsme užívali ke stanovení atomové váhy. 
Roztok jsme smíchali v baňce se značným nadbytkem roztoku chloridu 
železnatého, takže se selen vyredukoval, a destillovali jsme nechávajíce 
bublati tekutinou proud chlorovodíku, vyrobeného z koncentrované ky- 
seliny solné působením kyseliny sírové. Destillát rozdělili jsme na tři 
frakce, takže volum prostřední rovnal se asi součtu prvé a třetí.Všechny 
části sráželi jsme sirovodíkem; povstal pouze velmi slabý špinavě bílý 
zákal, který jsme odfiltrovali. Sraženiny na filtru polili jsme malým množ- 
stvím 20% roztoku hydrátu sodnatého, roztok okyselili kyselinou sírovou 
arsenu prostou a vařili s metabisulfitem draselnatým. Všechny části filtrátu 
zkoušeli jsme na arsen v Marschově přístroji, užívajíce velmi vhodně 
k zachycení stop sirovodíku trubice naplněné papírky napuštěnými octanem 
olovnatým. Zkouška tato dopadla ve všech frakcích úplně negativně. 
Možno tedy bezpečně souditi, že náš praeparát byl arsenu prost. 
Od důkazu sloučenin rtuti v kysličníku seleničiténr jsme upustili, 
jelikož jsme přihlíželi k oddělení rtuti zavádějíce do roztoku kyseliny 
selenové sirovodík, kteroužto methodu, jejíž positivní resultáty Brauner 
a Kužma 3 ) při dělení těžkých kovů od telluru předvídali, s úspěchem 
applikovali A. Rosenheim a M. Pritze 4 ) později, než v této naší práci 
o selenu byla již užita, ku kvantitativnímu dělení rtuti od selenu. 
Na základě postupu čistění výchozího materiálu i uvedených zkoušek 
soudíme, že kysličník seleničitý, jehož jsme užili pro stanovení atomové 
váhy, nejen neobsahoval žádných látek, na něž jsme zkoušeli kromě kyslíku 
a selenu, ale že neobsahoval též jiných oxydačních stupňů selenu. 
J ) Anal. Chem. VI. vyd. 2 , str. 449 a 474. 
2 ) 1. c. 
3 ) B. B. 40 . str. 3362. 
4 ) Ztschft. f. anorg. Chem. 6j. 275. 
XIII. 
