1.5 
mátu. Při dalších pokusech zjistili jsme, že, má-li se hygroskopičnost. 
selendioxydu vůbec eliminovati, nutno jej uzavřití do vážících skleniček 
a to hned v proudu suchého vzduchu. 
Když jsme veškeré prameny chyb v této prvé stati analytické seznali 
a odstranili, přistoupili jsme ku redukci kyseliny seleničité. V poslední 
době bylo užito pro účely kvantitativní redukce kysličníkem siřičitým 
pod tlakem, jež se dobře osvědčilo. Dle návrhu B. Braunera jeden z nás 
užil tohoto způsobu při kvantitativním stanovení telluru. 1 ) Dalším naším 
úkolem bylo vyzkoušeti applikaci této methody na kyselinu seleničitou. 
Odvážené množství kysličníku seleničitého bylo rozpuštěno ve vodě, 
roztok zředěn na určitý objem a odvážen. Z roztoku tohoto odpipetované 
a odvážené určité kvantum bylo vpraveno do silnostěnné lahve, přidáno 
k němu koncentrované kyseliny chlorovodíkové a doplněno až asi na 1 cm 
od hrdla lahve nasyceným vodným roztokem kyseliny siřičité, načež 
uzavřena byla láhev pečlivě zabroušenou zátkou, kteráž byla pevně při- 
táhnuta k lahvi plátnem a motouzem. Láhev byla zahřívána z počátku 
mírně ve vodní lázni, později za varu po 3—6 hodin, dle množství od- 
váženého dioxydu. 
Při pokusech těchto seznali jsme, že uzávěr sebe lépe zabroušenou 
a utaženou zátkou není dostatečný, neboť jsme mnohdy pozorovali po 
sejmutí obvazu, že bílá látka okolo zátky je zbarvena červeným selenem. 
Při následujících pokusech zatavovali jsme tudíž plamenem kyslíko- 
plynovým tekutinu do trubic z tvrdého skla a konečně do tlustostěnných, 
specielně k účeli tomu zhotovených bomb s dlouhým hrdlem z nej tvrdšího 
českého skla. 2 ) Zkušenosti o attakování skla, kterých jsme při práci této 
získali, zasluhují povšimnutí. O problému tomto existuje veliká řada po- 
jednání 3 ), z nichž však většinou účinek vody na sklo za různých pod- 
mínek podrobněji byl studován. Z resultátů většiny těchto publikací 
vysvítá, že skleněné nádoby, které byly vystaveny účinku vody neb ky- 
seliny solné, jsou oproti těmto resistentnějšími. 
Za podmínek, za nichž jsme pracovali, pozorovali jsme opak. Při 
pokusech předběžných, hlavně v lahvích a v trubicích, přecházelo z těchto 
mnohem více skla do roztoku, když tyto nádoby byly již několikráte 
k pokusu upotřebeny. Vydržela-li trubice taková několik pokusů, byla 
její vnitřní stěna úplně drsná a prostoupená velmi četnými, jemnými 
trhlinkami. Soudíme z toho, že při naší práci glasurový povlak skla, z něhož 
předem byly odstraněny vypařením produkty zvětrání, byl nej houževna- 
tější proti attakování, jakmile však byl porušen, vnitřní hmota skla se 
jevila méně resistentní. 
1 ) Kužma 1, c. 
2 ) Vzdáváme uctivé díky firmě J. Kavalier na Sázavě, kteráž s obvyklou 
ochotou nám tyto bomby i ostatní nádoby z nej tvrdšího českého skla dodala. 
3 ) Přehledné pojednání: F. Mylius a F. Foerster, Zeitsch. f. analyt. Chem. 31. 
str. 241. 
XIII. 
