27 
G. Ekman a O. Pettersson, jak v úvodě bylo uvedeno, zkoumali 
více methocl k určení atomové váhy selenu. Autoři neudávají číselných 
hodnot, ač by z analytické stránky byly zajímavé, při rozborech: seleňanu 
vápenatého, seleňanu hlinito-annnonatého a seleničitanu hořečnatého. 
Jedině u seleňanu vápenatého poznamenávají, že při všech methodách 
při praeparatu tomto upotřebených výsledky byly příliš vysoké a při- 
bližně odpovídaly atomové váze Se = 79-6. Též zamítají methody redukce 
seleničitanu a seleňanu stříbrnatého vodíkem, jakož i převedení seleni- 
čitanu stříbrnatého v chlorid stříbrnatý. Posledního způsobu použil Lenher 
a docílil při něm výsledků velmi pěkných, takže obava Ekmanova a 
Petterssonova, že utvořený chlorid stříbrnatý chrání poslední stopy sele- 
ničitanu stříbrnatého před účinkem chlorovodíku, je sice opodstatněná, 
avšak ne tak závažná. 
Číselné výsledky uvádějí Ekman a Pettersson pouze při převedení 
seleničitanu stříbrnatého žíháním v kovové stříbro a při redukci kyseliny 
seleničité kysličníkem siřičitým. 
Při redukci seleničitanu stříbrnatého žíháním v kovové stříbro vy- 
chází střední hodnota pro atomovou váhu selenu Se = 78-95. Nižší re- 
sultát tento bylo by možno odvoditi z toho, což vskutku autoři doznávají 
při všech pokusech, výjma pokusu IV. a VII., a poukazují, že poslední 
stopy kyseliny seleničité prchají teprve při velmi vysoké temperatuře, 
při které již kysličník seleničitý dissociuje v kyslík a selen, jehož stopa 
se může vázati se stříbrem. Nevýhodným při pokusech těchto bylo po- 
užití tak značného množství seleničitanu, neboť ač všechny výsledky 
pokusů tomuto úsudku nenasvědčují, přece lze předpokládati, že při větším 
množství použitého seleničitanu bude pravděpodobnější větší znečistění 
stříbra mechanicky uzavřeným Ag, Se 0 3 neb Ag 2 Se. Jedině při pokusu 
prvém, kdy vzato bylo nejméně seleničitanu do práce, získána vskutku 
nejvyšší hodnota pro atomovou váhu selenu. Pouhému uvedenému zne- 
čistění však sotva lze přičísti veškeru vinu nízkého čísla, neboť by musila 
■obnášeti i při nej menším kvantu získaného stříbra v prvém pokusu 6-8 mg. 
Redukcí kyseliny seleničité kyselinou siřičitou dospěli Ekman a 
Pettersson k střední hodnotě Se = 79-08, číslu o jednu desetinu sice 
vyššímu než při methodě předešlé, avšak při srovnání s hodnotou námi 
nalezenou, přece jen nízkému. Práci tuto můžeme snáze posuzovati na 
základě našich zkušeností při methodě této získaných. Nelze upříti, že 
autoři věnovali velikou péči methodě této a všemožně se snažili s obe- 
zřetností pozoruhodnou eliminovati veškeré její prameny chyb. 
Již při odvažování selendioxydu čelili jeho hygroskopičnosti tím, že 
rourku skleněnou, v níž byl zataven, teprve před vážením na obou koncích 
otevřeli, aby povstaly jen malé otvory, a rychle vážili, usuzujíce, že za 
těchto podmínek kysličník seleničitý nemůže přitáhnouti patrné množství 
vody. Způsob tento však přísného kriteria očividně nesnese a spíše lze 
předpokládati, že přec jen kysličník seleničitý při vážení poněkud zvlhnul, 
XIII. 
