28 
takže nalezeno bylo v něm méně selenu a atomová váha selenu se tudíž 
zmenšila. 
Také velmi bystře vystihli Ekman a Pettersson, že při redukci kyse- 
liny siřičité v chlorovodíkovém roztoku kysličníkem siřičitým za tepla 
s parami kyseliny chlorovodíkové unikají stopy sloučenin selenu. Aby 
zabránili těmto ztrátám uspořádali srážení selenu účelným zařízením tak, 
že nadbytečný unikající kysličník siřičitý procházel studenou vodou. 
Zda-li vskutku nalezli v tomto jímadle stopy sloučenin selenu, neuvádějí.. 
Nebyla-li tato chyba patřičně vymícena a respektována při pokusech 
Ekman-Petterssonových, může býti též zdrojem menšího množství nale- 
zeného selenu a tím příčinou nižší atomové váhy. 
Ne méně důležitou okolností jest jemné rozetření výre dukovaného- 
selenu- Autoři vpravo vah vyloučený selen z kádinky na porcelánovou 
misku a roztírali jej tam achátovou třenkou, při čemž i při nej pozornější 
manipulaci mechanické ztrát} 7 nejsou vyloučeny a tím se nám objevuje 
opět pramen chyby snižující atomovou váhu selenu. 
Mlčením nemožno pominout i, že srážení selenu v otevřené nádobě 
není úplné. Chybu tuto připouštějí autoři samotní, neboť v několika pří- 
padech nalezli ve filtrátu ještě stopu selenu. Nedokonalé sražení selenu 
vysvětlilo by nám opět nižší hodnotu atomové váhy selenu. 
Čím dále tím více problematickým při přesných analysách se stává 
použití filtrování asbestem. Proti hygroskopičnosti asbestu se uplatňují 
větší měrou chyby zaviněné procházením vláken asbestových a rozpust- 
ností asbestu. Chybu hygroskopičnosti asbestu způsobenou vymítili Ekman 
a Pettersson protiváhou shodného asbestového filtru. Neudávají však, 
zda-li přihlíželi k strhování asbestu do filtrátu a k rozpustnosti jeho, kte- 
réžto chyby podmiňuji pak menší váhu vyredukovaného selenu a tím. 
i menší jeho atomovou váhu. 
Správným jsou pozorování autoru při sušení selenu, kdež udávají, 
že při 100° neuniká veškerá voda ze selenu a že, když selen je velmi jemně- 
rozptýlen, ztrácí poslední stopy vody při 130 — 140°, není-li však jemně 
rozetřen, teprve při bodu táni. Autoři sušili selen při 140 — 160° a pak tavili 
jej v atmosféře kysličníku uhličitého. Při tavení pozorovali zřejmé tě- 
kání selenu a ztrátu na váze 1 — 2 mg, o níž však soudí, že při velkvch 
množstvích, která upotřebili, nemůže míti znatelného vlivu na jich re- 
sultáty. Vliv tento je snad přece poněkud podceňován; při pokuse V., kdy 
vzato bylo do práce 31-6913 g kysličníku seleničitého, činí ovšem pouze 
diíferenci + 0-03 v atomové váze selenu, v pokuse I. a II. zvýšila by se 
atomová váha selenu již jen touto chybou na Se — 79-18 a Se = 79-13, 
tedy o sedm jednotek na druhém desetinném místě v atomové váze. Při- 
činíme-li k této kapitole naše zkušenosti, kdy pozorovali jsme těkání 
selenu již při 140 — 150°, můžeme předpokládati ještě větší zvýšení atomové 
váhy selenu. 
XIII. 
