Z toho jest vidno, že hodnoty při druhém poměru jsou v celku shod- 
nější a menší experimentální chybou zatížené a se blíží našemu výsledku 
více. Kdybychom naše číslo učinili měřítkem přesnosti těchto pokusů, 
vypadl by úsudek ve prospěch poměru Ag, Se 0 3 : 2 Ag a další rozdíl hledali 
bychom v těkání chloridu stříbrnatého a ve výchozí sloučenině. 
Z našich číselných úvah následuje, že výše naznačená chyba měla nej menší 
vliv na pokusy 
Ag, Se 0 3 : 2 Ag Cl 
Ag, 
Se 0 3 : 2 
I. 
39.301 
I. 
79-309 
III. 
79.351 
IV. 
79-322 
IV. 
79.284 
v. 
79-311 
v. 
79.264 
VI. 
79-302 
VII. 
79.318 
VIII. 
79-310 
Střed: 
: 79.304 
Střed: 
79-311, 
takže z obou poměrů vypočtená čísla jsou téměř identická a nasvědčo- 
vala by hodnotě Se = 79-30. 
Při druhé methodě, srážení ammoniakalných roztoků ammonium- 
selenbromidu hydroxylaminem a vážení vyredukovaného selenu na filtru 
asbestovém, obdržel Lenher střední hodnotu pro atomovou váhu selenu 
Se == 79-248. 
Při této methodě lze pozorovati, že rozdíl mezi maximem a minimem 
atomové váhy jest o něco větší než u method předešlých, neboť obnáší 
0-142, což je pochopitelno, uvážíme-li její přímo zjevné zdroje možných 
chyb. 
Hydroxylaminchlorhydratu použili Janatsch a Múller ku kvanti- 
tativnému dělení selenu a telluru. Jeho upotřebení ke kvantitativnému 
stanovení selenu propracovali Gutbier, Metzner a Lohmann 1 ) ; na rozdíl 
od Lenhera redukovali seleničitou kyselinu v kyselém roztoku za pří- 
tomnosti chlorovodíkové kyseliny. Nelze tudíž zde applikovati zkušenosti 
Gutbier-ovy a jeho spolupracovníků, kteří tvrdí při posuzování jednotli- 
vých redukčních činidel, že hydrazinhydrát jakož i jeho sulfát a chlor- 
hydrát poskytují vedle siřičité kyseliny nej lepší resultáty a nedoporučují 
siřičitany alkalií a hydroxylaminchlorhydrát. Poměry v alkalickém pro- 
středí budou snad příznivější, což dedukovati lze z kvantitativních sta- 
novení telluru v telluričité kyselině v ammoniakálném prostředí, které 
provedeno bylo od Janatsche a Mullera. Podmínkou docílení správných 
výsledků za těchto poměrů jest značný nadbytek hydroxylaminchlor- 
hydrátu (na 0-5 g telluru užili až 10 g soli), přidávání ammoniaku a trvalý 
var tekutiny. Lenher udává, že upotřebil hydroxylaminhydrochloridu 
v nepatrném nadbytku a postupně zahříval tekutinu až vypudil volný 
ammoniak. 
h Zeitschr. f. anorg. Chemie 41. (291). 
XIII. 
