34 
přímo poměr O : Se. Iv práci této byli jsme svedeni shodnými analytickými 
výsledky, když modifikovali jsme obyčejné srážení kyselinou siřičitou 
srážením v uzavřených nádobách a na místo Goochova tyglíku používali 
jsme tyglíku Neubauerova. Samozřejmě jakmile applikovali jsme nrethodu 
tuto k tak důležitému účeli, snažili jsme se všemožně, pokud v naší moci 
bylo, a s neobmezenou sebekritikou, abychom eliminovali veškeré prameny 
chyb, kteréž by tato methoda v sobě zahrnovala. 
Již při odvažování kysličníku seleničitého applikací myšlenky Ri- 
chards-ovy snažili jsme se vymítiti chybu, která by byla zaviněna hygro- 
skopičností selendioxydu. Redukcí kyseliny seleničité kyselinou siřičitou 
v zatavených bombách z tvrdého českého skla zamezili jsme jednak unikání 
sloučenin selenu s parami kyseliny chlorovodíkové, jednak docílili jsme 
tímto způsobem úplného sražení selenu. 
Utvrzeni byvše vlastními pokusy, že udání Ekmanova a Petterssonova 
o důležitosti, aby vyloučený selen byl jemně rozetřen, jsou správnými, 
rozetírali jsme selen co nejjemněji a promývali jej vícenásobnou dekantací 
vodou, k níž přidáno bylo něco kyseliny siřičité, abychom tak chybu 
okkluse co možná úplně vymítili. Iv eliminování této chyby přihlíželi jsme 
též tím, že nebrali jsme do práce příliš velká množství kysličníku sele- 
ničitého. 
Promývání selenu sebraného v Neubauerově tyglíku dálo se z počátku 
vodou s malým množstvím kyseliny siřičité, ku konci samotnou destillo- 
vanou vodou. Oxydaci selenu, kterou vyšetřovali jsme filtrací selenu 
v proudu kysličníka uhličitého, jsme naprosto nekonstatovali, ale při po- 
sudku naší práce, ač jsme vliv vzduchu pokud bylo možno eliminovali, 
ji na paměti mít i musíme. Chyba tato podmiňovala by zvýšení našeho 
resultátu. 
Při které temperatuře váha sušeného selenu jest správná, nemohli 
jsme s naprostou určitostí stanovití. Při 110° sušený selen zahříván dále 
při 120° ubyl vždy zjevně, v mezích 120 — 140° konstatovali jsme také 
vždy úbytek na váze, který však zřídka kdy dosahoval celkově 01 mg, 
při 145 — 150° se objevil většinou opět úbytek zřejmý až 0-5 mg obnáše- 
jící. Jelikož vždy při těchto posledních temperaturách jmenovitě při 150° 
bylo pozorovati těkání selenu, považovali jsme váhu selenu při 135° za 
nej správnější. Zda-li oprávněnějším by bylo bráti váhu selenu již při 120° 
za skutečnou a ony setiny milligramu v mezích 120° — 140° přičítati též 
již těkání selenu, nemůžeme rozhodnout!, snad hranice těkání posledních 
stop vody pevně okkludovaného matečného louhu splývají zde s těkavostí 
selenu. Uvědomili si však musíme, že větší vahou selenu při 120° stoupla 
by i atomová váha jeho, a sice jak jsme vypočetli, ze středních hodnot 
jak množství selenu tak úbytku na váze na Se = 79.31. Tím bychom 
ovšem blížili se více výsledkům Lenherovým a ještě více se vzdalovali od 
resultátu Ekman-Petterssonových a J. Meyer-ových. 
XIII. 
