3 
Tomu jsou však na odpor mnohé zkušenosti o klíčení spor. Je za- 
potřebí uvésti sporu pouze na správný substrát, aby spórová blána stala 
se propustnou, substrát ten nemusí býti právě tekutý. Neboť assimilační 
schopnost na správné půdě se projevující předpokládá již propustnost 
blány spórové. Není-li půda správná, nestane se blána propustnou ani 
tehdy, když půda obsahuje tolik vody jako půda správná. 
Dlužno zajisté předpokládati, že propustnost spórové blány, od níž 
barvitelnost spory v prvé řadě závisí, zakládá se u velké míře na jejich 
zvláštních vlastnostech. Jenže při tom mají asi mechanické poměry 
spůsobené podmínkami architektonicko-strukturelními úlohu relativně 
menší, nežli schopnost blány rozpouštěti látky k ní pronikající. Takovým 
pojetím pochodu barvení mohlo by se objasniti mnoho nesrovnalostí 
mezi fakty klíčení spor a propustnosti spórové blány, zejména dalo by se 
i pochopili klíčení spory na pevných substrátech. 
Jest však otázkou, zda-li tato propustnost spórové blány zakládající 
se na rozpouštěcí schopnosti její, jest jedinou podmínkou barvitelnosti 
či nebarvitelnosti spory. 
Přímé pokusy přesvědčí nás o nesprávnosti takové supposice. 
Předně lze při použití určité metody kultivační, která jinde bude 
popsána, vedoucí ku přeměně všech těch individuí, která nezhynou, ve 
spory a tudíž dovolující pozorovati nepřetržitě postupné změny hotových 
spor, nabyti přesvědčení, že blána, kterou původně na spoře volné lze 
zjistiti, znenáhla mizí, tak že konečně nachází se v kultuře velmi mnoho 
úplně nahých spor. Blanou takových spor může býti pouze plasmatická 
pokožka, ektoplasmová vrstva. Takové spory nezanechávají ovšem při 
svém klíčení žádných zbytků blánových, nýbrž přeměňují se celé ve vy- 
růstající vegetativní individua. Takové spory pouze plasmatickou po- 
kožkou ohraničené chovají se však co do barvitelnosti právě tak jako 
spory blanou (snad i dvojitou, jak někteří míní) opatřené. 
Merotomujeme-li dále spory tím, že staré kultury pomocí platinové 
lopatky bez vody rozetřeme a barvíme-li úlomky třením vzniklé po fixaci 
sublimatem 1 %ním vodním roztokem fuchsinu obyčejným spůsobem, 
najdeme, že hmota skládající nitro spórových úlomků se právě tak ne- 
barví, jako hmota, z níž sestává nitro spor neporušených (při téže prae- 
paraci a době barvení). To ostatně zjistil již Mi gul a (System der 
Bakterien. Jena. 1897. I. S. 201). 
I jiné skutečnosti odpírají onomu mínění, že nebarvitelnosti zralé 
spory je vinna pouze blána. 
Tak ku př. skutečnost, že ve zrající spoře barvitelnost ustupuje od 
periferie ku středu a že tento pochod pokračuje poměrně pomalu. Úkaz 
tento nedá se nikterak vysvětliti domněnkou, že propustnost blány po- 
malu se mění. Neboť měnou propustnosti, byť i jen pomalou a zvolna 
postupující, musila by přece trpěti barvitelnost celého základu sporo vého; 
snad by se zmenšila, nemohla by se však obmeziti lokálně na místo od 
1* 
XV. 
