4 
blány vzdálené (střed spory). Když pak změna blány by byla dokonána, 
musilo by přece sbarvení v celé spoře najednou přéstati, nesmělo by se 
však stahovati do středu spory a tam znenáhla zanikati. 
Mimo to dlužno uvážiti okolnost, na kterou již Bunge (Fortschr. 
d. Medizin. 1895) upozornil, že totiž prvý základ spory, nemající ani stopy 
nějaké blány, je v podstatě právě tak nebarvitelný jako zralá spora. 
Uzavírám-li tedy, že nebarvitelnost spory především se zakládá na 
vlastnostech plasmatu spórového, míním, že vystihuji pravý stav věcí. 
Tomu nasvědčuje i nález můj, že spórové plasma se chová mikrochemicky 
(Rozpr. Č. Akademie XV. č. 14. 1906) i biologicky (Rozpr. Č. Akademie XVI. 
č. 18. 1907) jako plastin, skládající achromatické struktury živé hmoty. 
Ještě i jiná pozorování svědčí pro moje pojímání. 
Tak sbarvuje se ku př. spórový základ obsahující c.hromatin dle 
Giemsy fialově; během zrání však toto sbarvení zvolna ustupuje, 
červená barva úplně vymizí a spora sbarvuje se z počátku světlemodravě- 
Konečně se vůbec nebarví. Na změnu barvy nekladu žádné další váhy, 
ježto vztahy barviv k substrátu barvenému jsou docela nejasné. Za to 
však dal by se světlý modrý tón spor téměř uzrálých oproti tmavému 
sbarvení spórových základů nej přirozeněji asi tak vysvětliti, že spórový 
základ obsahuje mnohem větší množství oněch částic hmotných, které 
přitahují barvivo, nežli spora téměř zralá. tJplně zralá spora nebarví se; 
mohli bychom tedy souditi, že oněch částiček hmotných vůbec neobsahuje. 
Tak dospíváme i touto cestou k závěru, že nebarvitelnost spor zakládá se 
na vlastnostech jejich hmoty. 
Nastává otázka, jaké že to vlastnosti jsou? 
Od té doby, co Cohn (Beitr. zur Biol. der Pflanzen. 1876) nazva 
spory útvary ,,olejovitými“, mnozí při vysvětlování nebarvitelnosti spory 
dovolávají se toho, že spora obsahuje ,,mnoho“ tuku. Kdyby tomu tak 
bylo, musila by barviva v tucích se rozpouštějící spory sbarvovati. O tom 
však není ničeho známo. 
Připojuji zde pokus, který jsem podnikl proto, abych se orientoval 
o účasti látek tukovitých na nebarvitelnosti spory ještě jinou cestou. 
Natřel jsem čistý materiál spórový na štítek, vysušil, fixoval alko- 
holem, pak vařil jsem praeparat 1 J t hodiny s louhem draselnatým lihovým 
na vodní lázni, načež po důkladném vymytí ve vodě a vysušení v exsika- 
toru extrahoval jsem praeparat nadbytečně ještě směsí alkoholu a aetheru. 
Výsledek tohoto pokusu byl, že spory takto praeparované nebarví se, 
právě tak jako spory vzaté z kultury živé. Nebarvitelnost spor nezakládá 
se tedy nikterak na množství tuku v nich obsaženého, nýbrž na vlast- 
nostech vlastního plasmatu spórového. 
Vlastnosti ty mohou býti bud čistě fysikalní nebo čistě chemické, 
anebo mohou spočívati na kombinaci obou těchto činitelů. Pro nás není 
pohnutky, abychom se dalším řešením této otázky zabývali. Dle dřívějších 
mých prací (O povaze a významu plastinu, Rozpr. Č. Akad. XVII. č. 23. 
XV. 
