14 
určitěji vystupuje, až hotový útvar jeví se na pohled jako formace oproti 
okolní základní hmotě shustěnější. Než tento dojem mohl by býti i zdán- 
livý. Podrobme struktury, o které tu běží, ještě jednou povšechné analyse. 
Chromatinových útvarů nyní pomineme. 
V čem spočívá především optický rozdíl mezi oběma druhy plastinu? 
Zastavím-li ostře na určitou strukturu plastinovou, vidím ji jako temnější 
útvar ve světlém poli plastinu základního. Tudíž plastin strukturní láme 
světelné paprsky slaběji než plastin základní. 
Možno z tohoto optického chování uzavírati na skupenský stav 
strukturního plastinu? Ano-li, pak by musil býti stav jeho tekutější nežli 
stav plastinu základního. Plastin strukturní lišil by se tedy od plastinu 
základního menší hustotou. Dle toho byly by stěny alveol méně husté 
než obsah jejich. To ovšem byl by důsledek, který by byl v odporu s obecnou 
domněnkou, dle níž naopak obsah alveol je tekutější nežli stěny. 
Je rozhodně třeba, aby tato otázka byla dále sledována. Snad dala 
by se na vhodném objektu řešiti přímo tak, jak se Gaidukow (Ber. 
d. deut. bot. Ges. 24. 1906) o to pokusil. Poněvadž nemám k ruce žádného 
přístroje k ultramikroskopii, musil jsem se pokusiti o to, abych řešil otázku 
tu cestou nepřímou. Byla to cesta tinktorielní analysy u spojení se zkou- 
šením reakcí resistenčních. 
Abychom uznali možnost této cesty, dlužno si uvědomiti následující. 
Z resistenčních reakcí plastinu plyne, že jde o hmotu velmi stabilní, slo- 
ženou z molekul pevně vespolek spojených; chemická analysa albuminoidů 
učí, že mají molekuly velmi veliké (C o h n h e i m, Chemie d. EiweitS- 
korper. 1900, str. 270). Vztahujme to prozatím na plastin základní. Opak 
platí (relativně ovšem!) o chromatinu. Je možno čítati jej k nukleopro- 
teidům; pokusy aspoň, jež jsem podnikl, chtěje se přesvědčiti, nepochází-li 
podíl chromatinový od lipoidů, dopadly vesměs negativně. Víme však, 
že molekula nukleoproteidú je menší než molekula albuminoidů. Také 
je chromatin mnohem labilnější nežli plastin. Nejen že se chemickými 
zákroky snáze zruší, nýbrž i že množství a uspořádání jeho dle okol- 
ností je velmi různé. Lze snadno zjistiti, že v tomto směru plastin struk- 
turní se chová analogicky jako chromatin. Dávaje jednak reakce stabil- 
ního základního plastinu, jeví jinak současně téměř labilitu chromatinu. 
Nelze než souditi, že strukturní a základní plastin jsou jedna hmota, avšak 
v různém stavu. Obojakost taková jest, jak myslím, po stránce fysikalní, 
pouze takto představitelná. Stabilní může se táž hmota jeviti pouze ten- 
kráte, když molekuly ji skládající pevně při sobě tkví, jsou stísněny a tedy 
jen velmi nepatrné záchvěvy mohou v}rkonávati; jestliže táž hmota pro- 
padne dissociaci, molekuly její se od sebe vzdálí, stanou se pohyblivějšími 
a celá hmota stává se labilnější (ve smyslu fysikalním ovšem, jak tuto 
všude míněno). V prvém případě bude pórové volum dotyčné hmoty 
mnohem menší nežli v případě druhém. A právě tuto okolnost lze zjistiti 
XV. 
