o 
magisterium, prohlašujíce je za specifický prostředek neméně cenný než 
na př. chinin při malarii. Trou sseau 3 ) předepisoval vizmutsubnitrat 
při ulcus ventriculi, a to třikrát denně po 2- — 3 g po 10 dní, načež po 5 dní 
podával argenťum nitricum, pak opětně vizmut atd. R. 1854 Caby 
zjednal nové pole uplatnění, totiž při léčení blenorrhoických processů 
u mužů a žen. Současně Monneret začal používati preparátu i zevně 
na rány a affekce kožní, kterýžto způsob applikace Velpeau značně 
rozšířil. V. Ziemsen r. 1871 poprvé ve větší práci popsal příznivý 
vliv magisteria při vředech žaludečních, zvlášť po velkých dávkách, a od 
té doby datuje se ustálené mínění, že magisterium bismuthi je nejbez- 
pečnějším medikamentem při gastralgiích, úporných průjmech, zvředo- 
vatění sliznice žaludeční, vrhnutí těhotných atd. Avšak již Lebert 
(1855) vybízí ku chladnějšímu nazírání na nový prostředek; Leube 
pak vystupuje proti velkým dávkám francouzských kliniků a vysloví: je 
domnění, že tím snadno by se mohla všechna víra ve vizmut přivésti 
ad absurdum. Od té dob}^ stále vede se spor o prospěšnosti a škodlivosti 
zásaditého dusičnanu, kterážto otázka zejména poslední dobou počíná 
získávati na důležitosti. 
Že podávání zásaditého dusičnanu vizmutu není dostatečně opráv- 
něno, dokazuje mimo nespolehlivost praeparatu v jeho účincích a ne- 
stálost složení (viz 1. část) také naprostý nesouhlas, ba i úplně se roz- 
cházeje! mínění o therapeutické hodnotě jeho. 
Starší klinikové francouzští (Trouseau, D e s a y v i e, M o- 
neret a j.) považují magisterium bismuthi za praeparat neškodný, 
jenž ve značných dávkách (až 30 g denně) výborně se osvědčuje. — Dle 
L i e b r e i c h - L a n g g a a r d a 4 ) malé dávky zřejmě jsou neúčinné 
a tudíž bez valné důležitosti. Klinikové zejména zdůrazňují léčebnou 
účinnost magisteria. Se vší rozhodností vyslovují se pro používání vizmuto- 
vých praeparatů na př. Bernatzik a V o g e l. 5 ) S a v e 1 i e v, 1. c. 
dokonce lituje, že novější dobou se jich zapomíná. M a t t h i e u 6 ) pro- 
hlašuje nerozpustné sloučeniny vizmutové za naprosto neškodné na zá- 
kladě zkušeností o jednom citovaném případu, kde po 80 dní denně 20 g 
bismuthi subnitrici beze škody bylo podáváno. 
Naproti tomu vystupovali jednotliví autoři proti nekritickému 
přijímání neohodnocených praeparatů vizmutových, jak nově pod zvuč- 
nými jmény (dermatol, xeroform, airol, bismal, bismutosa, thioform) 
do obchodu uváděných, tak starého magisteria. Binz 7 ) považuje bis- 
muthum subnitricum za látku jedovatou, poněvadž v žaludku může se 
rozpouštěti a vstřebávati; jako denní dávku navrhuje množství 0,2 — 1,0 g 
v prášku neb pilulkách. Bismuthum subsalicylicum dle téhož autora 
J ) Liebreich-Langgaard, Kompendium z.ur Arzneiverordnung 1896. 
5 ) Bernatzig-Vogel, Arzneimittellehre. 
6 ) Matthieu, Pharm. Ztg. 1896. 
7 ) Binz, Grundziige d. Arzneimittellehre 1886. 
XVII. 
