3 
při delším podávání vyvolá podráždění sliznice roury zažívací, případné 
i těžké krvácení. L e w i n 8 ) jest názoru, že případný účinek otravný 
magisteria bismuthi jest podmíněn stavem acidity šťávy žaludeční. Pře- 
stoupí-li tato určitou hranici, může zásaditou sůl vizmutu v neutrální 
neb kyselou přeměniti, která pak snadno se rozpouští a resorbuje. Zcela 
rozhodně odmítá možnost otrav ze znečistění praeparatu pocházející. 
Cloetta a Filé hne 9 ) uznávají možnost intoxikace, zvlášť po upo- 
třebení zevním, a radí tudíž k opatrnosti v užívání praeparatů vizmuto- 
vých. Denní dávku stanovují v mezích 0,1 — 1,0 g. Robert 10 ) připouští 
možnost intoxikace při použití zevním, zvlášť při zásypech ranných ploch 
a granulací; při vnitřním použití není nebezpečí tak značné. Podobné 
vyslovuje se i Nitzelnadel 11 ) a P e n z o 1 d t. 12 ) J a k s c h 13 ) při- 
pouští možnost otravy i po praeparatec.h všeobecně za neškodné uzna- 
ných. Dle Harnaeka 14 ) po jakémkoliv způsobu používání nerozpust- 
ných solí vizmutových může se vždy tolik kovu resorbovati, že dojde 
k intoxikaci. Phabius 15 ) uznává všecky praeparaty vizmutové za 
lehce postrádatelné a jako nepřípustné je zavrhuje. Rossbach aNoth- 
nagel 16 ) nepřisuzují zásaditému dusičnanu žádných fysiologických 
účinků a přimlouvají se, aby vůbec z řady therapeuticky užívaných látek 
byl vypuštěn. Stanovisko své odůvodňují prakticky docílenými úspěchy 
bez vizmutu docílenými při kardialgiích, vředech a katarrhech žaludeč- 
ních, poukazujíce k tomu, že výsledky jejich nejsou o nic horší než jiné 
kliniky vykazují. Nejsou-li žádné fysiologické účinky prokázány a lze-li 
bez nejmenší dávky vizmutu docílili týchž výsledků, jako při podávání 
praeparatů vizmutových současně se vhodnou diétou a jinými thera- 
peutickými opatřeními, pak jest zcela bezpředmětné tyto praeparaty 
podávati. 
U nás prof. Thomayer 17 ) neodporučuje vizmut při vředech 
žaludečních. Prof. Chodounský 18 ) doslovně praví: ,,Jest tedy ne- 
pochybno, že ani pravidlem nevstřebatelné praeparaty, jako jsou Bis. 
subnitricum a B. subsalicylicum nejsou léky tak nevinnými, za jaké se 
všeobecně prohlašují. U takových jest oprávněna otázka, zda-li mají 
význačnější účinek léčivý a zda-li nejsou nahraditelný léky lepšími. 
A dále: „Nerozpakuji se prohlásiti, že by mi byly také malé therapeutické 
8 ) Lewin, Nebenwirkungen 1893. 
9 ) Cloetta-Filehne, Lehrb. d. Arzneimittell. 1893. 
10 ) Kobert, Lehrb. d. Intoxic. 1893. 
n ) Nitzelnadel, Arzneimittell. 1897. 
12 ) Penzoldt-Stinzing, Handb. d. Ther. inn. Krankh. IV. 1898. 
13 ) Jaksch, Vergiftungen 1897 (Nothnagel, Spec. Path. u. Ther.). 
1J ) Harnack, Vergiftungen (Ebstein-Schwalbe, Handb. d. prakt. Med. V. 1901.) 
15 ) Ref. Arends, Pharm. Ztg. 1897. 
16 ) Rossbach-Nothnagel, Handb. d. Arzneimittell. 
17 ) Thomayer, Pathologie a therapie III. vyd. 1909. 
18 ) Chodounský, Farmakologie 1905, str. 377. a n. 
XVII. 
1* 
