4 
cíle, i kdyby se ve skutečnosti dosahovaly, příliš pochybnou pohnutkou, 
abych doporučil látku, která po případě nemocného může vážně ohroziti. 
Považuji zásadité vizmutové soli pro interní therapii za zbytečné, jinými 
látkami lépe nahraditelné. “ 
Sluší ještě uvésti názor, jejž nejnovější dobou opětovně pronesl 
farmakolog prof. Lewi n. 19 ) Lewin zastává stanovisko, že ,,se vší roz- 
hodností nutno vystoupili proti názoru o neškodnosti velkých dávek 
zásaditého dusičnanu vizmutového. Každý člověk jimi utrpí. Dle dnešních 
zkušeností jest každý nemocný, velkými dávkami vizmutu jakkoliv utr- 
pěvší, oprávněn soudně proti svému lékaři zakročiti.“ 
•i* *1' 
* 
Z uvedených názorů, často si odporujících, přece jen vyplývá, že 
zásadité soli vizmutu nejsou nikterak indifferentními prostředky , za jaké 
se obyčejné vyhlašují, a také jejich therapeutická hodnota neodpovídá tak 
rozsáhlému upotřebení, jakého nalézaly zejména v dobách dřívějších 
i namnoze dosud dnešní dobou, jak se zdá, po četných nehodách nejen 
v roentgenografii jsou značně vytlačovány jinými látkami, ale i lékařství 
vnitřní, kožní a chirurgie značně omezily indikace vizmutové therapie. 
Zásaditým solím vizmutu připisován jest v therapeutickém ohledu 
účinek svraskavy, podávány též pro účin antiseptický a desinfekční. Jako 
specificum při nervových poruchách funkcí žaludku již jest vizmut zcela 
opuštěn. Zajisté nelze sloučeninám jeho přičítati antispasmodický a narko- 
tický účin, jenž nepřísluší ani žádné látce skupiny arsenové ani žádnému 
z těžkých kovů, není také experimentálně prokázán a a priori jest ne- 
myslitelný. 
rfí % 
* 
Účin svraskavý neboli adstringentní žádné látce nerozpustné nelze 
přičísti, tedy ani zásaditému dusičnanu vizmutovému, pokud skutečně 
jest nerozpustný. Účinem svraskavým působí látky leptavé v roztoku 
určité koncentrace. V roztoku značnější koncentrace uplatňují se jako 
více méně prudká leptadla rozrušující živou tkáň. V přiměře nižší kon- 
centraci odpadá tento rozrušující do hloubky jdoucí účin a koagulaci 
podléhají pouze buňky nej povrchnějších vrstev, nastává účin adstringentní, 
svíravý, jenž projevuje se těmito vlastnostmi: 1. cévy se súžují a zmenšují 
svoje lurnen, 2. snižuje se sekrece a transsudace, 3. zabraňuje se výstupu 
bílých krvenek z cev. Na cévách nastávají změny jednak sázením cévy 
ze smrštění svalových elementů vyplývajícím a koagulací buněčných 
elementů, s čímž souvisí také kvalitativní změna stěny cévy, totiž ne- 
10 ) Lewin, Miinch. med. W. 1909, str. 643 a n. 
XVII. 
