12 
Místně sekrecí snižující účin zásaditého dusičnanu na kůži žabí 
studoval S c h ú t z 21 ) tím způsobem, že fixoval žábu na prkénku břichem 
vzhůru, kůži na prsou a břichu pečlivě osušoval a po té nanášel zkoušené 
látky (bud v roztoku nebo v substanci) na jednu polovinu těla a ponechal 
určitou dobu (obyčejně 10 minut) působit. Pak omyl destillo vanou vodou, 
osušil a žábu ponechal ve prostoru vodními parami nasyceném. Pravidelně 
již spontánně dostavovala se tu hojná sekrece, sekret v jemných kapkách 
tkvěl na pokožce. Kapky se zvětšovaly až konečně úplně pokrývaly celou 
plochu dříve pečlivě osušenou. Tímto způsobem jest možno bezpečně 
o snižování sekrece se přesvědčiti. Kde nenastala sekrece spontánně, 
vkápnuta byla do vlhké komory 1 kapka hořčičného oleje. Výsledky 
pokusu jsou kladné, ale vyvolány jsou i zde štěpnými produkty zásadité soli. 
Zamezení diapedesy leukocytú, t. j. vystupováním jich endotheliemi 
intinry a stěnou cévní do okolní tkáně rovněž na žábě nejlépe lze pozoro- 
vati. Připravíme-li si mesenterium do zánětlivého stadia, uvidíme, že 
cévy se rozšiřují, oběh ohleduje, leukocyty se počínají hromaditi v perifer- 
ních částech proudu krevního a vystupují ven. Přikápneme-li nyní roztoku 
ze suspense, okamžitě stáhnou se cév}v proud krevní se pozbudí a strhuje 
s sebou leukocyty na stěnách cévy lpící. Pokus tento nepodaří se vždycky, 
zejména při obnaženém mesenteriu, poněvadž zpravidla, když počne 
dostavovati se počáteční zánětlivé stadium, mesenterium usychá úplně 
a cirkulace se zastavuje nadobro. 
Při použití magisteria bismuthi může tedy nastali účin svraskavý 
tenkrát, když dán}^ jsou podmínky, aby se rozštěpil v rozpustné sloučeniny. 
Rozpustnost zásaditých solí v použití therapeutickém ovládati nelze 
a když už by se therapeut nerozpakoval používati látky s otravným účinkem 
jako adstringens, bylo by správnější voliti soli neutrální nebo kyselé. 
Antiseptický a desinfekční účinek. 
Zásaditým solím vizmutovým připisuje se ode dávna účinek anti- 
septickv a desinfekční. Zajisté nesporno jest, že touto vlastností vyznačují 
se rozpustné sole vizmutové, leč zásaditým solím, nerozpustným, které 
nedissociují, náležeti nemůže. Zjistí-li se nějaký účin, pak jest důkazem 
rozpustnosti této soli. 
Schuler 22 ) vykonal řadu pokusů, které jasně ukázaly pravý stav 
věcí. Vlastně vznik těmto pokusům dala snaha, vynalézti práškovité 
antiseptikum v náhradu za jodoform pro jeho vedlejší účinky. Pokusy 
zařídil tak, že jemně rozmělněné maso, drť tkáně pankreatické a krev 
promíseny byly magisteriem bismuthi, případně převařenou vodou pro- 
myty a ponechány v thermostatu při stálé temperatuře 40°. Jako pokusné 
21 ) Schútz, Arch. f. exp. Path. u. Pharm. XXVII., cit. Heinz. 
22 ) Schuler, Zeitschr. f. Chir. XXII. 1885. 
XVII. 
