13 
látky porovnával Schuler jodoform, kysličník horečnatý (magnesia ústa), 
kysličník zinečnatý (zincum oxydatum) a vápennou vodu. Shledal, že magi- 
sterium bismuthi nejlépe se osvědčilo, na př. nejdéle zabraňovalo vypuknutí 
hnilobnému processu masa neb krve a organické látky jím pro míšené nej- 
později se staly půdou vhodnou pro bakterielní bujení. Zajímavé jest 
pozorování, že za přítomnosti větších kvant magisteria nebyl účin tak 
energický. Krom toho vykonal též pokusy na umělých živných půdách, na 
gelatině, agaru, vizmutgelatině a vizmutagaragargelatině. Z pokusů těchto 
vyplývá, že bismuthum subnitricum in substantia působí jako aniisepticum. 
Těmito pokusy, zejména pak zjištěním, že mikroorganismy vy- 
pěstované 11 a půdách vizmutových neb na umělé půdy s přísadou zásaditého 
dusičnanu vizmutu přenesené jsou v životních svých projevech značně 
omezené, potvrdily předpoklady. Došlo tím však k jistým nepříjemným 
okolnostem právě pokud se týkalo vysvětlení tohoto účinu. Látka sama 
dodnes platí za nerozpustnou, velmi pevné vazby, úplně indifferentní, což 
značně stěžovalo všeliké vysvětlení. Schuler sám spokojuje se pouze kon- 
statováním fakt. Avšak již před Schulerem hledána byla příčina účinku 
v štěpení se soli při styku se šťávami organickými. B i n z 23 ) měl za to, 
že zde působí z molekuly se uvolňující kyslík ve stavu zrodu — ale tím již 
se připouští faktum rozkladu, které se jinak popírá. Dermatol na př. 
vědomě a přímo applikuje se na rány za tím účelem, aby nastal rozklad 
a uvolnil se jod jakožto clesinficiens, ač jest bezpečně známo, že na ranných 
plochách nastává resorpce; na dosování obyčejně se nepomýšlí. Dle pokusů 
Altán - Koll o-vých 24 ) rozpouští se dermatol ve zředěných kyselinách 
velmi značnou měrou, zvlášť ve zředěné kyselině solné, a již za temper atur v 
38° propadá velnu snadno rozkladu. Podobně i airol dle Haegler a, 25 ) 
jenž však zamítá jakoukoliv desinfekci ran čerstvých a uznává opráv- 
něnost airolu a dermatolu pouze při vnějších vleklých processech j. tuber- 
kulosních vředech a pod. Robert 26 ) však upírá dermatolu vůbec všechnu 
desinfekční hodnotu a nebo ji připouští v míře jen docela minimální pravě, 
že jenom při povrchním badání může býti dojem desinfekce účinkem 
svíravým, kdežto jiní (na př. B o k a i 27 ) svíravého účinu vůbec neuznávají. 
Firbas 28 ) mluví zcela souhlasně s Robertem. Nepodařilo se mi 
sice nalézti v literatuře experimentální opodstatnění předpokladu anti- 
septického a desinfekčního účinu ostatních zásaditých solí vizmutových 
kromě citované práce Schulerovy, avšak vycházíme-li od zjištěného faktu, 
že žádná ze zásaditých solí vizmutových není tak pevné vazby, že bv 
vlivy životních pochodů organismu nemohla měniti se částečně ve slouče- 
23 ) Binz, Vorlesungen 1884. 
24 ) Altan-Kollo, Pharm. Post. 1898. 
2Ď ) Haegler, Beitr. f. Kliň. Chir. XV. 1896. 
26 ) Kobert, Lehrb. d. Pharmakotherap. 1897. 
27 ) Bokai, Arch. f. exp. Path. u. Pharm. XXV. 1885. 
25 ) Firbas, Pharm. Post (schůze rak. farm. spol.) 1898. 
XVII. 
