2 
parenchymu otvůrky velkých prostorů mezibuněčných a na příčném prů- 
řezu v kruhu sestavené hnědě vroubené nebo bělavé svazky cévní. Při 
bližším výzkumu příčného řezu nalézáme, že buňky parenchymatické jsou 
většinou kulaté, vyplněné škrobem, jehož zrnka kulatá nebo poněkud 
protáhlá mají velikost asi 3 — 15 mikromillimetrů. Na řezu čerstvým odden- 
kem nebo drogou nepozorujeme v buňkách kromě velkého množství škrobu 
téměř žádného jiného obsahu. Teprve po odstranění škrobových zrnek 
nebo když se škrob sbalí v chuchvalce, výstoupí někdy nazelenalá matně 
zrnitá plasma. 
Při fixaci praeparátu Flemmingovým roztokem, a je-li řez dosti tenký, 
vypadne většina škrobových zrnek a zbudou po nich očka, ohraničená 
protoplasmatickými můstky sestávajícími z černých, maličkých zrníček. 
Buňky, jež neobsahují příliš mnoho škrobu, mají plasmu zvláště 
v povrchních vrstvách kompaktnější a tu pak na praeparátech Flemmingem 
fixovaných tvoří se černohnědý proužek souběžný se stěnou buněčnou. 
Jak již uvedeno, obsahuje plasma a snad i stěny buněčné substanci gly- 
kosidní, jež podmiňuje zhnědnutí řezu a zvláště stěn buněčných. Po přidání 
kys. sírové vystoupí tato přeměna barvy zelenavé v skořicově červenou 
ihned a i pouhou destilovanou vodou ve 24 hodinách. 
Po zbarvení řezu fuchsinem objeví se protáhlé jádro, bez jadérek, 
téměř homogenní a v poměru k jádru v mladších částech oddenku scvrklé 
a degenerované. 
Prostory mezibuněčné seskupeny jsou zvláště kolem svazků cévních 
a tu také do nich vyčnívá nejvíce žlaznatých chlupů — jak již praveno — 
nositelů látek taenicidních. 
Všimneme-li si blíže buněk, které ohraničují prostory mezibuněčné, 
tu shledáváme, že na podélném i příčném řezu mají formu poněkud od 
ostatních parenchymatických buněk odlišnou a k utvoření stejnoměrného 
prostoru mezibuněčného právě vhodnou. Kdežto buňky neohraničující 
uvedené mezibuněčné prostory (se sekr. chlupy) jsou celkem stejně veliké 
a stejné podlouhlé formy (na podél, řezu), bývají buňky tvořící prostor 
mezibuněčný rozmanitě oploštělé nebo zduřelé, jak toho vyžaduje stejno- 
měrně ovální nebo kulatá forma prostoru mezibuněčného. Na příčném 
řezu jest pak často patrno, jak buňky téměř podkovovitého tvaru uzavírají 
kruhový prostor právě odpovídající formě hlavičky stopkaté žlázky. 
(Obraz 1.) Možno tedy říci, že prostory mezibuněčné jsou zde ku přijetí 
žlazek vhodně a účelně okolními buňkami parenchymatickými připraveny 
a snad tyto praeformované prostory mezibuněčné nejsou zcela rovnocenný 
s obyčejnými, malými intercelulárami neobsahujícími trichomy žlázové. 
Že tvar těchto přizpůsobených buněk nevzniká teprve činidly fixačními 
(ač se zdá, že těmito výraznost jeho kollapsem buněk se někdy sesiluje), 
ukazují shodné nálezy na řezech z čerstvého materiálu a pak zvláště výzkum 
staré části oddenku a starých basí řapíkových, kde ztluštěním blány bu- 
něčné jsou uvedené podkovovité a j. formy buněk přirozeným pochodem 
XXI. 
