3 
kutinisačním v rostlině samotné v pevné tvary ustáleny. (Obraz 2.) Také 
barvením jádra, pokud je zachováno, se přesvědčíme, že je uloženo ve 
směru nej delšího průměru buňky a někdy i dle zahnutí těla buněčného 
rovněž poněkud zahnuto. 
(Mezi velkými parenchymatickými buňkami nalézáme tu a tam po- 
měrně malé buňky isodiametrické hojně protoplasmou naplněné. Nazveme 
je buňky vmezeřené, poněvadž bývají mezi buňky parenchymatické zvláště 
při intercelulárních prostorech jako vtisknuty. Mají-li svou zvláštní funkci 
nebo jaký vztah k ostatním elementům, nezjistil jsem. Pravděpodobně jsou 
to buňky schopné, ještě mnohých životních výkonů, soudě dle hojnosti 
protoplasmy a zachovaného jádra.) 
* * 
* 
2. Do prostorů mezibuněčných ční v uvedené výši řezu oddenkem, 
t. j. asi y 2 cm pod veg. vrcholem žlazky olejové — ■ jednobuněčné, palič- 
kovité, objevené Schachtem. Celá žlázka tvoří, pozorujeme-li ji s povrchu, 
měchýřek s dvojí stěnou, jednou velmi tenkou, povrchní, kutikulou (ač 
zde o kutikule v pravém slova smyslu nemožno mluviti), pod níž se nalézá 
zelenavý sekret a druhou vnitřní, pevnou, jež přechází v nožku celé žlázky 
nebo jakousi stopku. Ze vnitřka jeví se nám žlázka jako pevný kyj ovitý 
útvar, na nějž nasazena jest kulovitá čepička odchlípené kutikuly (pod 
níž je sekret). Kyj sám, tvořící základ žlázky, je pevný a tuhý, jak patrno 
z toho, že se při tlaku tříští v kusy a láme. Ku zpevnění celého útvaru jest 
jeho jedna strana ještě sesílena žebrem, které ponenáhlu přechází (v příč- 
ném směru) v protilehlou tenkou stěnu (na příčném řezu žlazkou je toto 
žebrovité zluštění velmi význačné). (Obraz 3. a 4.) Ve směru podélném 
(žlázky) přechází žebro až do nožky. Tím dodáno je celé žlázce takové 
pevnosti, že i když se celá odlomí nebo rozbije, zachovává stále svůj pů- 
vodní tvar a můžeme rozbité střepy kulovité hlavičky často nalézti na 
místech řezu, kam byly náhodou zaneseny. Nožka, pomocí níž souvisí 
žlázka s mateřskou buňkou parenchymatickou, jest od této oddělena 
příčnou stěnou často knoflíkovitě ztluštělou. Mateřská buňka pak bývá 
na místě, kde žlázka sedí, do mezibuněčného prostoru poněkud vchlípena. 
Žlázky tohoto tvaru a stavby jsou vždy již útvary mrtvé. V kyji sa- 
motném bývá vzduch. Stěna barví se safraninem a po zbarvení fuchsinem 
nalezneme ve špici nebo při stěně (nikdy v nožce) jádro úplně degenerované, 
čárkovité, homogenní. 
Na hlavičce kyje nachází se pod kutikulou zelenavá substance s kys. 
filixovou a snad i jinými látkami. Tento sekret není tekutý, neboť i při 
roztrhané kutikule zůstává stále na kyjovité hlavičce lpěti. V glycerinu 
vykrystalují v něm jehlicovité krystalky a v alkoholu i etheru se rychle 
rozpustí. 
Odchlípení kutikuly počíná právě na rozhraní nožky a hlavičky 
a dosahuje nejvyššího stupně na vrcholu. Teprve tímto měchýřkovitým 
XXI. 
1 * 
