4 
odchlípením kutikuly nabývá kyjovitá žlázka tvaru kulovitého s patrným 
zářezem na rozhraní nožky a hlavičky. Když rozpustíme obsah žlázky 
96% alkoholem, tu se kutikula složí v řasách jako jemná blánka nebo 
roztrhá a zůstane jen pevný kyj formy hruškové, u něhož ještě dosti zhusta 
se tenká stěna (žebru protilehlá) vchlípí, takže v některém postavení žlázky 
objeví se nám forma lžícovitá. (Obraz 4.) 
Čerstvé žlázky barví se živě alkanovou tinkturou (v 30% alkoholu) 
a ve 24 hodinách zbarví se i plasmatický obsah parenchymatických buněk. 
Avšak nelze z toho souditi, že by olejový obsah buněk parenchymatických 
a žlázových byl stejný, neboť 50% alkoholem se vylouží červeň žlázek 
v několika minutách ne však červeň parenchymatických buněk. Zvláště 
pak je tento rozdíl barvících se látek patrný, když olejové kapky v paren- 
chymatických buňkách necháme předem vznilcnouti přidáním chloral- 
hy drátu. 
* * 
* 
Ve starších částech oddenku se obraz elementů valně nemění. Jen 
jest zde pozoru hodno, že kollabované buňky prostorů mezibuněčných mají 
na některých místech stěnu proti intercelulárám ztluštělou a hnědě zbar- 
venou. (Obraz 2.) Tu se pak podobají oblitosehizogenním nádržkám se- 
krečním, jak je popsal Lux ve svém pojednání o sekrečních nádržkách 
u Myrtaceí. Liší se ovšem od nich tím, že u Filixu vzniká sekret ve zvláštním 
buněčném orgáně — ve vychlípené buňce. Její stěna však hned po vy- 
tvoření výměšku ztloustne — plasmatický obsah vymizí — takže faktický 
rozdíl od uvedených oblitoschizogenních nádržek je zde pouze ten, že sekret 
filixový vzniká jen na určitých místech prostoru mezibuněčného ve zvlášť 
uspůsobené buňce. Patrně slouží toto zařízení k zachování sekretu i v sta- 
rých částech rostliny, v nichž žádné nové žlázky nevznikají. 
* * 
* 
3. Iv výzkumu vývoje žlazek hodí se jenom část oddenku několik milli- 
metrů pod vegetačním vrcholem anebo zcela mladá base řapíku listového. 
Všimneme si nejprve skladby vegetačního vrcholu a částí bezpro- 
středně přilehlých. 
Již makroskopicky jest na řezu patrno, že tkáň jest zde mnohem 
kompaktnější a také při zvětšení shledáváme, že prostory mezibuněčné 
jsou zde mnohem menší než v starších částech ■ — rychle však se zvětšují, 
takže již % nnn P°d vegetačním vrcholem jsou obvyklé velikosti. Buňky 
parenchymatické jsou také značně menší než buňky ve starších částech 
oddenku a jsou isocliametrické. Neobsahují žádných zrnek škrobových, 
nýbrž hned na povrchu jsou v nich zvláštní kompaktní hrudkovité útvary 
osmiovou kys. tmavohnědě nebo tmavozeleně zbarvené. Flúckiger do- 
mnívá se, že jsou to hrudky třísloviny filixové, neboť se barví chloridem 
železitým tmavě zeleně. 
XXI. 
