4 
chávají vlákna mezi sebou mnohdy značné mezibuněčné prostory. Tato 
pleteň houbových vláken představuje nám jakousi dřeň, která na svém 
povrchu je kryta partií buněk zevních {Mra). Buňky korové mají stěny 
na zevnějšek silně stlustlé, nenechávají mezi sebou žádných mezibuněč- 
ných prostor. Stěny buněk korových jsou zbarveny dle toho, kterému 
druhu sklerotium náleží. U T. variabilis jsou stěny ty černé a na ze- 
vnějšek silně hrbolkovité, u T. gyrans je jich zbarvení žluto-hnědé, u T. 
complanata jen slabě do žlutá. Kůra nebývá tvořena jen jedinou vrstvou 
buněk, nýbrž je jich více. Nejtlustší kůru mají sklerotia T. variabilis, 
nejtenší T. complanata, což je již z toho patrno, že sklerotia T. compl. se 
po několika dnech teplem všelijak šroubují a svůj původní tvar i velikost 
ztrácejí. Kůra má u sklerotií úkol ochranný. Kdybychom řezali sklerotia 
od všech 3 jmenovaných druhu hub ve směru kterémkoliv, nenašli bychom 
místa, jež by snad tenší vrstvou korovou neb jinak naznačovalo, kde 
klíčení počne. 
Sklerotia dle popsaného způsobu vysetá i když je teplota a vlhkost 
dostatečná, nezačnou hned klíčiti, nýbrž teprve po jakési době klidu, 
jež se řídí především dle druhu, jemuž náležejí a pak také dle doby, kdy 
jsme je zaseli. Rozesejí-li se totiž sklerotia čerstvá právě sesbíraná, trvá to 
kratčeji, než vyklíčí; tak u T. variabilis trvá to přibližně 1 měsíc nežli 
vyklíčí, u T. gyrans a T. complanata asi 1 % měsíce. Jinak se však věci 
mají, byTa-li vyseta sklerotia, která sbírána byla hned na podzim, na př. 
v dubnu. V tom případě obnáší doba, než-li klíčení nastane, u T. var. 80 až 
90 dnů, a u sklerotií obou ostatních hub ještě déle. Byla-li sklerotia na př. 
od T. variabilis donucena klíčiti při teplotě 10° C, vydržela i celých 5 mě- 
síců, aniž by jevila nějakých začátků klíčení, ačkoliv jich objem se stále 
zvětšoval. Typhuly se žlutými sklerotiemi mají poměrně delší dobu klidu, 
ale je u obou druhů zbývajících přibližně stejná. Konečně podotknouti 
dlužno, že klíčení vůbec je dosti nestejné a význam oekologický to- 
hoto zařízení jest zřejmý. 
Kdybychom nádobu s vysetými sklerotiemi umístili na jednostranném 
světle, přesvědčili bychom se, že ve většině případů vyrůstá plodnice na 
straně ku světlu obrácené; arciť zjev ten není zcela všeobecný. Místo, 
kde ze sklerotia T. variabilis vyrůstá plodnice, vždy se nalézá na straně 
právě vzhůru obrácené. Místo, kde vyrůstá plodnice, je tedy závislé na 
zevních podmínkách a nejeví se tu nijaká vnitřní polarita. 
U sklerotií od T. gyrans, jež jsou, jak již podotknuto, tvaru celkem 
nepravidelného ale vždy se dvou stran sploštělá, vyrůstá plodnice jako 
u druhu předcházejícího na místě, jež před tím nebylo nijak vyznačeno. 
Také zde objeví se vzrůst vždy na straně od substrátu odvrácené. 
Sklerotia třetího druhu T. complanata vykazují v tomto ohledu 
větší pravidelnost. Na srdíčkovitém nebo trojúhelníkovitém sklerotiu, 
které je se dvou stran smačldé, vyrůstá skoro vždy plodnice bud v rohu 
některém anebo v úhlu záhybu sklerotia. Vyskytne-li se tu a tam výjimka, 
XXII. 
