vzácněji u konce opačného a šíří se odtud stejnoměrně po celém základu 
endospermu. Různými zevními vlivy podařilo se mi vzbuditi u vyšších 
rostlin vícej adernost i v pletivech, která jinak jsou tvořena buňkami jedno- 
jadernými a tu vždy všecka jádra současně se dělila (Němec 1904). 
To potvrdil pro jiný materiál (tapetové buňky) Winkler (1906), ba 
on praví, že bezpochyby v jedné buňce může býti vždy jen takový fysio- 
logický stav, který připouští jen jediné stadium dělení karyokinetického. 
Je tedy nápadno, že v buňce Cladophory, stejně jako v buňkách 
různých jiných řas příbuzných, jádra dělí se tak nestejnoměrně. Přes to, 
že jsem uvažoval o tomto zjevu s různých stanovisek, nepodařilo se mi 
nalézti proň nějaké vysvětlení. Jmenovitě jsem zkoumal, zda-li snad ne- 
stejnoměrné rozdělení jader v cytoplasmě nedávalo by podnět jednotlivým 
jádrům k dělení a sice asi tak, že by jádro, jež při vzrůstu buňky více 
se od ostatních vzdálilo, než-li je tomu za normálních okolností, touto 
větší vzdáleností bylo podníceno k dělení. Ale spirémy leckdy nejevily 
nijak větší vzdálenost od sousedních klidných jader, než-li tato vzájemně 
od sebe. Nebudu zde různé jiné možnosti probírati a podám zprávy 
pouze o pochodu karyokinesy u Cladophory . 
Zkoumal jsem druh Cladophora glomerata, sbíraný ku konci května 
v potůčku u- Karlova Týna v 10 hodin dopoledne. Řasa byla ihned na 
místě fixována ve Flemmingově roztoku, rozložena v mikrotomové 
serie a barvena Heidenhaino vým haematoxylinem. Vrcholové i ně- 
které starší buňky chovaly vedle většiny jader klidných také nej různější 
stadia dělení karyokinetického. 
Jádra jsou v buňkách velmi stejnoměrně rozložena, t. j. distance 
mezi nimi jsou přibližně stálé. Musí tedy býti nějaké vztahy mezi jádry 
a cytoplasmou, které tyto vzdálenosti regulují. Ve vrcholových buňkách 
leží jádra poněkud blíže při sobě než v buňkách starších, jakž bylo již 
vzpomenuto. 
Klidná, nedělící se jádra jsou u Cladophory, pokud na periferii buňky 
leží, tvaru čočko vitého (obr. 3.), centrálně v cytoplasmě ležící jsou kulo- 
vitá. Chovají jemné sítivo bez chromatinových nahromaděnin, jeden 
velký, hlavní nukbolus a dva až tři menší (obr. 1., 2.). Počátek dělení jeví 
se silnějším zbarvováním se sítiva jaderného, v němž differencují se 
vláknité nebo tyčinko vité chromosomy. Při tom malá jadérka (nukleoly) 
mizí, nemohl jsem však stanovití, zda splynutím s hlavním jadérkem či 
rozpuštěním (obr. 3., 4., 5.). Velký nukleolus se nezmenšuje, jeho tvar 
se však stává nepravidelným, často posunuje se až k periferii jádra (obr. 5.), 
takže někdy po rozpuštění blány jaderné mimo skupinu chromosomů 
leží (obr. 6.). 
Počet chromosomů obnáší více než 30. Bezpečně jsem jej nemohl 
stanovití. V některých dělících figurách zdály se mi býti tlustšími než 
v jiných (obr. 7., 8.). Nezřídka leží dva a dva chromosomy při sobě 
a probíhají rovnoběžně. 
XXIII. 
