5 
K e u t e n shledal, že se u Eugleny nukleolus dělí dříve než chromosomy 
postupují k pólům a že chromosomy následují po něm. Proto byl Keuten 
veden k názoru, že nukleolus je zde centrem, jež přitahuje chromosomy, 
po způsobu prý pravého centriolu. Nukleolus prý působí na směr dělení 
a aktivně zavádí rozestupování se chromosomů k pólům. Ale nepovažuji 
tento výklad za dokázaný, neboť u Cladophory máme případy, že se chromo- 
somy počnou rozestupovati dříve, než se dělí nukleolus (obr. 8.) a také 
se chromosomy pohybují dále než konce činkovitého nukleolu, neboť 
stanou vždy až za nimi. U některých vyšších rostlin nukleolus ziistává 
aspoň ve zbytku i v době metafáse, rozdělí se a pohybuje k pólům (Rosen 
1896, Němec 1901, Wager 1904, Mano 1904) dříve než-li chromo- 
somy a přece tyto nukleolv nebudeme považovati za centrioly. Jich 
pohyb je pouze výrazem pochodů v buňce, jež vedou k rozdělení tělisek 
v aekvatoru se nalézajících a k pohybu jich na póly. Dále svědčí proti 
podobnému výkladu také okolnost, že v jiných dělících figurách těchže 
rostlin nukleolus před metafásí zcela se rozpustí, takže by se v jednom 
případu k pólům pohybovaly chromosomy bez činnosti centriolů, ve 
druhých činností jich. Z morfologické podobnosti nemůžeme ještě na 
fysiologickou stejnocennost souditi, jak ukazují pěkně poměry dělení 
chloroplastů v buňkách jedním chloroplastem opatřených. Z okolnosti, 
že nukleolv jsou u Eugleny topickým centrem, kolem něhož se nahro- 
madují chromosomy, nelze souditi, že na ně aktivně působí, jako nelze 
na př. tak souditi pro nukleoly jader žlaznatých buněk některých mořských 
korýšů (vom Rath 1890), kde tolikéž chromatin ve klidných jádrech 
radiálně kolem nukleolň je nahromaděn. 
Považuji proto hlavní nukleoly Eugleny i Cladophory za pravá 
jadérka, jež ovšem se vyznačují svojí persistencí, ne rozpouštějíce se při 
karyokinesi, analogicky jako se u některých rostlin nemusí rozpoušteti 
blána jaderní. Ony rostliny, u kterých se nukleoly v některých figurách 
rozpouštějí, v jiných jen částečně, tvoří přechody k poměrům u Clado- 
phory. Výklady o dvojím jádru, z nichž jedním by byl karyosom (nukle- 
olus), druhým vlastní obalující ]ej retikulum jaderné, zdají se mi příliš 
hypothetickými. To nám ovšem nemusí brániti, abychom uznali, že se 
ve své genesi nukleolus Cladophory liší od nukleolu typických, vyšších 
rostlin. Ale rozdíly ty nepovažuji za zásadní. 
XXIII 
