8 
Žula je zde velmi světlá, jak na otesaných balvanech zvlášť dobře 
patrno. Hlazené kameny jsou bílé. Barva ta pochází od velkých až 3 cm 
dlouhých krystalů živce. Mezi nimi jsou menší shluky bezbarvých zrn 
křemenných, často až 1 cm měřících a drobné (1 — 2 mm) destičky slídy 
hlavně tmavé. Místy objevují se jemně zrnité basické pruhy (v průměru 
3 cm i více) obrysu nepravidelného barvy tmavě šedé, které se pod lupou 
rozloží v droboučká zrnka živců, křemene a slídy, vše v stejné velikosti. 
Vzácné jsou zelenavé vložky chloritu. V žilách (obr. 2, G) do hornin sousedních 
vbíhajících mění žula pronikavě tvářnost svou, obsahujíc bud živec v pře- 
vaze značné, bud křemen a místo biotitu muskovit. Hustota žuly z lomu 
jest 2,631—2,65. 
Mikroskopický popis žuly (z nejsevernější části massivu žulového 
na obr. 2.) vykonal laskavě Ph. Dr. Aug. Ondřej, jak následuje: 
,,Tato žula je složena ze zřetelných zrnek živců, křemene a šupinek 
biotitu. Živce náležejí většinou orthoklasu, nemálo jest též plagioklasu 
řady oligoklasové. Struktura horniny jest porfyrovitá. Zrnka křemene 
přibližně 1 mm až 4 mm veliká jsou celkem dosti stejné velikosti; rovněž 
mezi plátky biotitu 1 až 4 mm v průměru dosahujícími nelze pozorovali 
jedinců nápadně větších. Jinak je s živci, neboť ve hmotě žulové nalézáme 
porůznu porfyrovitě vyloučené jedince ortholdasové, idiomorfně omezené 
a až několik cm délky měřící. Tuhost horniny je značná. “ 
„Mikroskopem lze seznati, že jako akcessorické součástky se vyskytují: 
apatit, velmi málo cirkonu, světlá slída, něco sekundárního chloritu a 
drobné partikule magnetitu. “ 
,,0/thoklas je omezen velkým dílem pravidelně; velikost zrn podle 
osy vertikální podlouhlých kolísá mezi 1 — 6- 5 mm. Hmota jeho je místy 
dosti čerstvá a Zachovalá. Obsahuje v sobě v řádkách roztroušené póry, 
čirou tekutinou naplněné, jež ne vždy prostor jejich vyplňuje, nýbrž 
místem provázena bývá libellou. Z uzavřenin nerostných je tu hlavně 
apatit a cirkon.“ 
„Některé partie živců jsou větráním zakaleny, při čemž jako pro- 
dukty vznikají kaolinu podobné agregáty. Další zákal podmíněn je svrchu 
zmíněnými bublinami a póry, jichž počet s rostoucím rozkladem se zvětšuje. 
I lze tudíž velmi pravděpodobně souditi, že většina jich, byť by některé 
byly původními, je původu sekundárního. Větrání živců dálo se často 
ze středu na okraj , neboť vidíme velmi četné uvnitř sice úplně vyhlodané, 
zevně ale zdravé, krystallograficky omezené jedince živcové. Příčinou 
toho asi je, že hmota živcová v jádru je poněkud jinačí, nežli v okraji; 
a skutečně lze mezi skříženými nikoly shledati často zonální strukturu 
a někdy i zbytky jádra poněkud jinak shášející než-li okraj. Pravděpo- 
dobně je v orthoklasu aspoň místem jádro draselnatější, okraj sodnatější, 
v plagioklasech pak okraj kyselejší nežli jádro. Nejeden živec je strnován 
mikroperthiticky. Také sledy mikroklinu se spatřuj i. “ 
XXV. 
