12 
že lze zjistit i pořádek vylučování (živce vyloučily se většinou dříve) a že 
se poloha vrsíviček v témž lomu značně mění, aniž lze sledovali jich na 
značné vzdálenosti nepřetržil ě. Jest tudíž Hniti s horninou vyvřelou. Tlakem 
pozdějším solva lze vrstevnatost její vysvětlili, neboť stopy jeho jsou 
nečetné a křemeny nejeví undulosního zhášení; lépe bude, přijmeme-li 
za příčinu liquaci magmatu, jímž se Část kyselejší oddělila od basické. 
Že však při orientaci vrstviček takto vzniklých měl tlak úlohu hlavní, 
jest velice pravděpodobno. 
Ač se v lomu jeví veliká proměnlivost facie a hornina se vzhledem 
místy více dioritu podobá než gabbru typickému, neváhám ji nazvati po 
příkladě 'Leh man nově a Bergtově gabbrem amfibolickým. 
Uznávám důvod Bergtův, že třeba i jménem potakaíi jednotnost magma- 
tického bassinu společného pro celou rozsáhlou oblast amfibolických hornin 
českobavorských. Naše horniny mají sic původní amfibol, avšak spolu 
vzhled melanokratní, velmi tmavou barvu totiž, hojnost rud a velikou 
hustotu okolo 3,00 (diority okolo 2,85). Vnitřek amfibolů prosvítá často to- 
nem hnědým, kdežto u dioritů je zelen}’. Živců basických není sice dosta- 
tek, ale granitickon injekcí, o níž níže psáno bude, lze vyložiti místy větší 
množství živců alkalických. Hornina byla jimi obohacena jako amfibolity 
Mont Blanku. Příslušnost horniny ku gabbru potvrzuje i analysa chemická 
A. Ondřej e al ) jakož i jeho výzkum mikroskopický. Tušené příčiny, 
proč nevyvinulo se gabbro normální, ale hornina s původním amfibolem, 
křemitému dioritu často nebo břidlici dioritové velmi podobná, jsou tamtéž 
naznačeny. Také to za doklad uvádím, že gabbro amíibolické se živci saus- 
suritovanými tamtéž 2 -) popsané pochází z čerstvého štěrku v témž lomu 
dobytého, že však makroskopicky nikde nelze najiti hranice jeho na stě- 
nách, ba ani rozeznali je od hmoty, ze které ostatní výbrusy se zhotovily. 
Pruhování stěn s vrstvičkami dis- 
kordantní jeví se oku v lomu tomto 
nej nápadněji. Nejvíce žil obsahuje 
kout na sv. směrem k Babylonu. Jsou 
několik mm až i několik dm mocné, 
některé obsahují živce v převaze vy- 
kazujíce hustotu 2,68, jiné jen z kře- 
mene záležejí. V hlubině prostupují 
Skálu žíly ještě mohutnější soudě 
podle úlomků na jz. úbočí, z nichž 
jeden v sbírce mé honosí se křeme- 
nem délky 14 cm a jedinci živcovými 
přes 4 cm velikými na podložce gab- 
brové. Tento výskyt zavdal as podnět 
k chybnému zakreslení pruhu kře- 
Obr. 5. Ze žíly žulové v gabbru. 
Ohlodaný nahnědlý krystal amfibolu 
(čárkován vodorovně) narůstá zele- 
nými hranolky a lištničkami amfi- 
bolovými. Zv. 78. 
21 ) 1. c. část chemická. 
22 ) 1. c. odst. III. 
XXV. 
