3 
II. 
Druhá hornina, pocházející ze Spáleného Vrchu naproti Skále, je 
podobná prvé, liší se však od ní nápadně větším množstvím hmoty am- 
fibolové, jež činí daleko největší díl horniny, kdežto živec činí součást 
mnohem menší a křemene, jenž je zde původu zřetelně primárního, je 
taktéž mnohem méně. 
Amfibol sám má zde značně menší absorpci; ve výbruse vykazuje tou 
celkem hnědavě zelený, v jádru bývá hnědší, skoro načervenalý, po krajích 
pak častěji zelený. Je kompaktní, dobře zachovaný, a má opět ráz sou- 
částky primární. 
Živce jsou značně porušeny a proměněny na agregáty drobounkých 
zrnéček nesnadno určitelných křemičitanů, z nichž místem příměs jednak 
zoisitu a epidotu, jednak křemene se dá zjistiti. Náležely dříve, pokud 
lze z povahy zbytků souditi, ku plagioklasům sodnatovápenatým, po- 
někud basičtějším nežli jsou živce v hornině předešlé. 
Struktura horniny je celkem nepravidelně zrnitá, přece však u ně- 
kterého zrna amfibolového nebo živcového blíží se aspoň částečně omezení 
idiomorfnímu. Amfibolová zrna jsou průměrně poněkud vetší nežli živ- 
cová, ale jsou menší než u předešlé horniny, avšak i amfibolové lištnovité 
nebo skoro tlustě jehlicovité krystalkv se tu vyskytují, jenže daleko řidčeji, 
než tomu bylo ve výbrusech horniny předchozí, i 1 ' 
Z akcessorických součástí sluší jmenovali: pyrit, dále mnohem méně 
magnetitu, snad i něco ilmenitu, málo drobného, červenavě hnědého 
biotitu, pak apatit a poměrně hojný titanit 
Pyritu je vůbec zřetelně více než v hornině dříve popsané, leč přece 
nikterak nedosahuje množství černých rud železných. Je omezení ne- 
pravidelného, z části též i idiomorfního ; uzavřen je opět jak v amfibolu, 
tak i v živcích, podobně jako v hornině předešlé. 
Biotitové lupénky jsou poněkud větších rozměrů, než byly v hornině 
svrchu popsané; barva jejich je červeně hnědá. Individua příčně uložená 
jeví na příčném řezu silný pleochroismus, vykazujíce pro kmity světelné 
II ku (001) oP barvu červenohnědou s absorpcí velmi silnou a pro kmity 
_L ku předešlým bledě žlutavou barvu, velmi světlého tonu. 
Biotit bývá nej častěji srostlý s amfibolovými zrny, po krajích těchto, 
tu a tam v nich úplně zarostlý. Je úplně čirý, vzhledu čerstvého a skýtá 
vesměs dojem součástky původní. 
Apatit tvoří ponejvíce drobná zrnka velikosti přibližně stejné, jež 
jsou dosti často omezena krystalograficky a dávají průřezy vesměs šesti- 
boké, ježto jsou uloženy celkem rovnoběžně. Je uzavřen ponejvíce v am- 
fibolu a výjimečně v živci. 
Nápadným je poměrně značné množství akcessorického titanitu. 
Tento činí opět drobná zrnka bud čirá neb poněkud načervenalá, slabě 
XXVI. 
I* 
